text:
User:JennyRosen/Ett pussel med många bitar

Av Ingela Holmström

Rubriken "Ett pussel med många bitar" syftar till att en människas identitet är så komplex. Man kan egentligen inte tala om en identitet, även om vi gärna gör det. Den består av många pusselbitar som tillsammans utgör det som är just "jag".

I texten förekommer då och då siffror som länkar vidare till texter jag tidigare skrivit om ämnet eller där jag refererat författaren till en text. Ibland är det också externa länkar till sidor där jag hämtat information.

Åter till Ingela Holmströms sida User:Inhol24

En dövidentitet i förändring
''”Dövas självkänsla och identitet är så stark att döva ibland upplevs som ytterlighetsgrupp. Med detta menar vi att döva försvarat sin rätt att vara döva så starkt att hörande ibland blivit chockerade”'' skriver Sveriges Dövas Riksförbund (SDR) på sin hemsida.

För den som inte är insatt på området kan det vara svårt att förstå vad SDR egentligen menar med denna formulering. Kan det verkligen vara så att man hävdar sin rätt att vara döv? Menar man till exempel att man självmant väljer bort en eventuell möjlighet att kunna höra? Det kan nog vara mycket svårt för en hörande att förstå att man kan välja att vara döv och att man ser ett nytt hörhjälpmedel som cochlea implantat (CI) (se mer nedan) som något utmanande, vilket bl.a. Jacobsson (2000) tar upp, för precis som McRuer (2006) Crip_Theory skriver, så är en hörandes spontana fråga till en döv, om inte direkt, så i alla fall i tanken: "In the end, wouldn´t you rather be hearing?" (s.8).

För att bättre förstå vad det egentligen handlar om, behöver vi ta en närmare titt på det som brukar kallas ”dövkultur”. SDR förklarar att dövkultur ”är levnadssätt, synsätt, erfarenheter, kunskaper och normer som genomlevs och sprids och som tillsammans med teckenspråket blir gemensamma för dövgruppen”. Kärnan i dövkulturen menar SDR att är ett behov av att träffas och kunna kommunicera direkt med varandra. Det är också tack vare dövkulturen som den döva individen kan utveckla en stark medvetenhet och identitet. Men i begreppet dövkultur innefattar man också ett historiskt lidande, som handlar om att döva förbjudits att använda teckenspråket, att man betraktats som ”dum” och att man skulle ”lära sig höra genom att avläsa munrörelser”.

Dövidentitet hänger nära samman med dövkulturen, men också med historia och maktrelationer. Paralleller kan dras till vårt svenska samhälle, där sökandet efter en svensk identitet idag inte längre bygger på biologiska skillnader, utan där istället kulturen har avgörande betydelse enligt de los Reyes, Molina och Mulinari (2006/2003) Intersektionalitet_och_Etnicitet. Språk, kultur och identitet är nära sammankopplade vare sig vi talar om ”vanliga, icke- funktionshindrade svenskar”, invandrare eller döva. När Thomsson (2006/2003) Intersektionalitet_och_Etnicitet skriver om kvinnocentren och deras betydelse för invandrarkvinnor kan jag se många likhetstecken med lokala dövföreningar runt om i landet. Thomsson menar att invandrarkvinnorna kommer till kvinnocentren bl.a. för at de vill komma ut och träffa andra i samma situation som de själva och att de där hämtar styrka för att orka med vardagen. På samma sätt är det för döva, som söker sig till dövföreningen eller till aktiviteter som ordnas för dem. Där får de använda sig av teckenspråket, kommunicera obehindrat och kan hämta styrka i den kollektiva gemenskapen, för att sedan fortsätta orka möta det hörande samhället.

Läs också Globaliseringens kulturer där jag kopplar lite till dövvärlden. Globaliseringens_kulturer

Fredäng (2003) menar att dövidentitet inte bara skapas av döva själva utan också av det omgivande samhället. Liknande syn på identitet finner vi hos t.ex. Riley (2007) Kultur_och_identitet, Feuer (2008) och Peterson och Ålund (2007) Intersektionalitet_och_Etnicitet som menar att identiteter är produkter av social interaktion mellan medlemmar i ett samhälle, och inte är något vi kan avgöra själva. Fredäng har i sin avhandling funnit skillnader i identitetsprocessen som hon delat in i olika perspektiv vilka kan förekomma i dövidentiteten: bevarande, förmedlande, kämpande, nullifierande och erövrande. De olika perspektiven handlar om hur man identifierar sig med andra döva, hur man ser på dövheten och hur kontakterna med omvärlden ser ut. Med bevarande menar Fredäng att det är samhällets perspektiv som dominerar i identitetsformeringen och den döva är medveten om att hon är avvikande. Förmedlande innebär att man känner sig osäker på sin tillhörighet då samhällets värderingar inte stämmer överens med den självdefinierade gruppidentiteten och man förespråkar en anpassning till samhället och dess normer. De här två första perspektiven handlar om att man ska överleva i majoritetssamhället. När vi sedan kommer till kämpandeperspektivet så ställs här samhällets krav på anpassning mot den personliga önskan att få gruppidentiteten erkänd. Man upplever att man är underordnad och förtryckt av majoritetssamhället och den kollektiva samhörigheten är här stark. Med nullifierande menar Fredäng att man inte känner samhörighet med någon grupp i samhället, och har alltså inte heller stöd i den kollektiva identiteten som döv. Därmed utvecklar man inte någon stark individuell identitet. Det sista av Fredängs perspektiv, erövrandet, handlar slutligen om individen själv och hennes möjligheter, snarare än om dövheten.

Ett språk kan vara det som sammanför människor från olika länder och kulturer, eller med olika bakgrunder. Feuers (2008) Kultur_och_identitet studie av en klass som läste hebreiska visade att flera av studenterna i klassen hade valt att gå där just för att de skulle få delta i en social aktivitet på hebreiska två gånger i veckan. Man kände nämligen samhörighet och identifierade sig med de andra i klassen. Några av de intervjuade eleverna berättade också att de ibland brukade växla till hebreiska utanför klassrummet när de inte ville att andra skulle förstå. Språket blev liksom en hemlig kod för dem och stod för solidaritet med andra medlemmar av gruppen. Även Riley (2007) har uppmärksammat detta att man kan använda kodväxling för identitetsrelaterade syften. Han menar att man kan använda sig av kodväxling då man vill ge en samtalspartner medlemskap, befästa en identitet eller då man vill inkludera eller exkludera andra i eller från en grupp. Hörande som är tvåspråkiga (eller flerspråkiga) med t.ex. svenskt teckenspråk och svenska kan använda sig av kodväxling för att inkludera eller exkludera andra. De kan välja att prata med varandra och inte använda teckenspråk fast döva finns i rummet, eller så kan de välja att använda svenskt teckenspråk och istället exkludera de som inte kan detta språk. De kan också använda sig av endera språket när de vill säga något hemligt eller kommentera något, som de inte vill att den ena eller den andra språkgruppen ska få veta. Det förekommer också att språken blandas, för att man vill försöka inkludera alla närvarande, även om inget av språken då kommer till sin rätt. Döva har inte samma möjligheter att kodväxla, såvida de inte kan flera teckenspråk, som även samtalspartnern kan. Många döva använder talad svenska till hörande som inte kan teckenspråk, och t.ex. vid fikabordet på arbetsplatsen kanske man sitter och pratar med en hörande och försöker läsa på läpparna vad samtalspartnern säger. Så fort gruppen utökas exkluderas dock den döva personen, eftersom de hörande pratar fortare, otydligare och överlappar varandra i sitt samtal. På motsvarande sätt kan den hörande samtalspartnern exkluderas om det dyker upp flera döva och samtalet helt skiftar till teckenspråk. Men den döva personen kan inte som den teckenspråkiga hörande välja mer fritt mellan talad svenska och svenskt teckenspråk eftersom förutsättningarna att förstå talad svenska är begränsade.

Riley (2007) hävdar att det enda sättet att få en djup förståelse för en grupps sociala verklighet är att själv bli medlem av gruppen. Måste man alltså bli döv, för att erhålla en identitet som döv och accepteras som medlem i kollektivet? Svaret på detta är, enligt mig, nej. En hörande kan, faktiskt, tillskrivas en dövidentitet, trots att han/hon inte själv upplever verkligheten på samma sätt som den som är döv själv. Hörande barn som växer upp med döva föräldrar, s.k. CODA-barn (efter ”(hearing) Children Of Deaf Adults”) föds oftast direkt in i dövkulturen och växer upp där, med teckenspråket som sitt förstaspråk och med föräldrarnas perspektiv på det hörande samhället. De får också en djup förståelse för dövas livsvillkor och samhällets marginalisering av döva. Andra som kan få dövidentitet är t.ex. personer som har många döva släktingar och som precis som CODA-barn är inlemmade i dövkulturen.

Med det som hittills tagits upp i åtanke kan man kanske få en större förståelse för att CI av många döva betraktas som ett hot. Ett hot mot deras dövidentitet. För döva är inte teckenspråket ett kommunikationsmedel, utan ett språk som är en del av deras identitet, och det att vara döv handlar inte om att ha ett funktionshinder, utan om att tillhöra en språklig minoritetsgrupp. Enligt Jacobsson (2000) har pedagoger och föräldrar till döva barn under de senaste decennierna anammat denna uppfattning, genom att de fått lära sig om dövas och teckenspråkets historia och insett vikten av en stark dövidentitet. När man sedan under 1990-talet, från bl.a. läkarhåll, börjat tala om att ”bota dövhet” så har det uppfattats som ett hot mot den etablerade dövkulturen. Kommer dövidentiteten att försvinna i och med att så få barn nu växer upp som just döva? Helt klart är det, för mig, att den inte kommer att försvinna, men att den på många sätt kommer att förändras.

Läs gärna också min text om kultur och identitet här på Wikiversity Kultur_och_identitet.

Audism – att jämföra med rasism?
Diskriminering finns på alla plan i samhället, skriver Hjerm (2007). Det har han helt rätt i. Dagligen möter vi människor som i vårt samhälle diskrimineras på olika sätt. Det kan röra sig om diskriminering på grund av kön, etnicitet, sexualitet eller ålder. Men det kan också handla om funktionshinder. Att människor diskrimineras för att de har ett funktionshinder uppmärksammas inte lika ofta av medierna och får därför många gånger pågå i det tysta. Eriksson-Zetterquist och Styhre (2007) tar bland annat upp de svårigheter som äldre och arbetshandikappade har i arbetslivet och menar att om man en gång har blivit kategoriserad som arbetshandikappad så är det mycket svårt att ta sig bort från det. Tidigare fanns det heller inte lagstiftning om funktionshindrade i arbetslivet, utan det var först 1999 som vi i Sverige fick en lag om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av funktionshinder (Lag 1999:132). Men diskriminering handlar inte bara om arbetslivet, utan också om tillgänglighet och rätt till delaktighet i samhället. År 2000 antogs en handlingsplan för handikappolitiken, som kallas ”Från patient till medborgare”, vilken ska vara genomförd år 2010. Ett av de nationella målen i handlingsplanen är att människor med funktionshinder i alla åldrar ska bli fullt delaktiga i samhällslivet. Tyvärr ser det idag inte ut som om detta mål kommer att kunna uppfyllas, med endast ett år kvar. För döva handlar det bland annat om att få information på teckenspråk, eftersom många har svårt med det svenska språket. Där finns mycket kvar att göra.

Diskriminering behöver inte vara direkt, utan kan också visa sig på ett mer indirekt sätt genom attityder, beteenden och handlingar hävdar t.ex. Hjerm (2007). Detta något som döva ofta upplever sig utsatta för. Det kan vara blickar eller kommentarer men också handlingar som passiverar och marginaliserar döva. Diskriminering som riktar sig mot döva och hörselskadade har kommit att i vissa sammanhang kallas för ”audism”. Audism handlar t.ex. om att man anser att hörandes kultur är att föredra och att den är överlägsen dövkulturen. Det kan också handla om att man anser att döva människor är mindre kompetenta än hörande människor då det gäller uppträdande eller sysselsättning. Också döva personer själva kan anse sig överlägsna andra döva för att de kan bete sig på samma sätt som hörande. Hagby (2007) skriver om begreppets uppkomst: ''”Audism består av två ordled: latinets audire som betyder ”att höra” och –ism som är ett substantivbildande suffix som uttrycker handling eller skeende. Begreppet myntades av språkforskaren Tom Humphries redan år 1975 då han ansåg att den diskriminering som de döva i USA utsattes för borde benämnas med ett namn”'' (s. 21).

Det finns säkerligen människor som är mer fördömande än andra och som bibehåller negativa och hatiska bilder av dem som inte är som vi själva tror Tatum (1997) Rasidentitet_och_rasism. I ett rasistiskt samhälle är fördomar oundvikliga, även om de syns mer eller mindre. En del döva menar att audism kan liknas vid rasism, något som även Hagby (2007) hävdar, då hon skriver att audismen, på samma sätt som sexism och rasism, ''”insisterar på att medfödda biologiska faktorer avgör den individuella kapaciteten för vad man klarar av. I många länder har inte döva rätt till utbildning, social hjälp, att köra bil eller rätt att använda sitt språk.”'' (s. 31)

Läs gärna mer om rasism i mina tidigare texter här på Wikiversity Rasidentitet_och_rasism och Intersektionalitet_och_Etnicitet.

CI-elevens identitet?
Ett CI är ett tekniskt hjälpmedel som ger döva och gravt hörselskadade personer möjlighet att höra ljud. Det består dels av en inopererad elektrod och dels av en yttre talprocessor som normalt sitter på plats bakom örat. För mer information om CI kan man vända sig till t.ex. Barnplantorna eller Cochleaimplantat-föreningen. Man kan också följa dessa länkar: , och

Den första CI-operationen i världen genomfördes i Australien redan 1978 och år 1985 godkändes metoden i USA då det gällde vuxna. Några år senare godkändes den även för barn från två års ålder där. I Sverige opererades det första barnet år 1990 och år 2006 hade ca 350 barn opererats (SOU 2006:29, s. 51). Idag opereras de allra flesta döva barn, många under det första levnadsåret. De få döva barn som inte opereras har många gånger andra ”problem”, eller så är de barn till föräldrar som själva är döva.

Operationer av cochlea implantat på döva barn verkar ha kommit för att stanna och i och med att de allra flesta barn idag opereras så har det växt fram ett behov av en ny diskurs, där man ser CI som något positivt och där det är tillåtet att se på dövhet som ett funktionshinder menar Jacobsson (2000). En förändring av hela dövsamhället verkar vara på gång i och med att ”vanliga döva” barn blir allt färre och barn med CI allt fler. När ett barn fått CI handlar det väldigt mycket om att det ska lära sig att använda sin hörsel och träna upp sitt tal. Åsikterna går isär om huruvida teckenspråket är önskvärt eller behövligt och barnets livsvillkor blir helt annorlunda än döva barns. Men vilka blir CI-barnens förebilder? Vilka ska de identifiera sig med och känna samhörighet med, när de är de första som lever med CI? Enligt Jacobsson (2000) menar många idag att "en stark dövidentitet” inte är något man ska sträva efter, utan istället talar man om barnens möjligheter att välja och försöker lyfta fram att barn som opereras ges tillträde till de ”bästa av världar”. I takt med att CI etablerats så har retoriken även inom dövvärlden genomgått en förändring. Nu är det inte längre operationernas vara eller icke vara som debatten handlar om, utan istället handlar den om det svenska teckenspråket. SDR menar att CI framställs som ett tekniskt underverk (av t.ex. läkare) som gör döva barn hörande och som därmed skulle innebära att de inte behöver teckenspråk. Men detta stämmer inte, enligt SDR, för de opererade barnen blir hörselskadade, snarare än hörande, och kommer därför att behöva teckenspråk när hörseln inte räcker till. Med tanke på detta är det viktigt att CI-opererade barn erbjuds undervisning i både svenska och svenskt teckenspråk, så att de sedan kan välja vilket språk de vill kommunicera på i olika situationer. Detta stöds också av Riksförbundet för döva, hörselskadade och språkstörda barn (DHB) som menar att det inte finns någon motsättning mellan svenska och svenskt teckenspråk, utan att språken snarare drar fram varandra. SDRs slagord idag är just dessa: ”Vi är inte emot Cochlea Implantat, vi är för teckenspråk”.

I mitt avhandlingsarbete intresserar jag mig bland annat för frågor kring just CI-barnens identitet. Kommer CI-barnen att identifiera sig med döva, hörselskadade eller hörande? Eller kommer en helt ny identitet att uppstå utifrån de nya förutsättningar som barnen lever under? Kanske är det fel att tala om en identitet när vi egentligen vet att alla människor har flera identiteter, något jag tar upp i en tidigare text här på Wikiversity: Kultur_och_identitet. Precis som för alla andra så kommer alltså CI-barnens identitet säkerligen att bestå av många olika komponenter, som yttrar sig olika i många olika sammanhang. För att illustrera det pussel jag uppfattar att en människas identitet består av, vill jag använda mig av en bild från Umo:.

Skolgång för barn med dövhet, hörselskada och CI
I Sverige finns det fem regionala och tre nationella specialskolor, som ligger under Specialpedagogiska skolmyndigheten. I de regionala skolorna erbjuder man en tvåspråkig utbildning och teckenspråkig miljö. Man har också gjort akustiska anpassningar av lokalerna och utrustat dem med hörselteknik för att kunna ta emot även hörselskadade och CI-opererade barn. Den utbildning som ges i specialskolan motsvarar den som ges i grundskolan. På specialskolan är lärarna ofta specialutbildade på olika sätt. De flesta har utbildning i svenskt teckenspråk och många har en specialpedagogisk utbildning, bland annat med inriktning mot dövhet och hörselskada, för att på bästa sätt kunna jobba med de elever som finns. För en mer utförlig, och dessutom historisk, beskrivning av lärares socialisering in i dövläraryrket hänvisas till Domfors (2000), som bl.a. drar paralleller mellan den tidiga dövlärarutbildningen och nutida krav på undervisning av döva elever.

Men det är inte alla barn som söker sig till specialskolan då det är dags att börja första klass. Många tycker att det är för långt för barnen att resa för att komma till skolan, eller så vill man inte att barnet ska bo borta under veckorna på något av de elevhem som finns knutna till den. En del föräldrar väljer att flytta med sina barn så att de bor närmare specialskolan medan andra väljer att istället placera barnet i den vanliga skolan närmare hemmet. När detta val görs, så ställs stora krav på hemskolan på många sätt. Lokalerna måste anpassas, hörseltekniska hjälpmedel måste installeras och läraren behöver få kunskap om hörselskador, akustik, tekniska hjälpmedel och om pedagogiska och kommunikativa strategier.

Bergqvist (2008) menar att det är svårt för en lärare i den vanliga skolan att hinna skaffa sig rutin när det gäller att undervisa elever med hörselnedsättning eftersom elevgruppen inte är stor. Han hänvisar till att Hörselskadades Riksförbund (HRF) i sin årsrapport år 2007 visar att det är ungefär 9 000 elever med hörselnedsättning som går på grundskolan och i gymnasiet. Av dem har ungefär 4 000 hörapparat eller CI. Ungefär 84 % av eleverna med hörselnedsättning går som individualplacerade i vanliga grundskolor och detta innebär att det i genomsnitt finns mindre än en hörselskadad elev per grundskola i Sverige. Med tanke på detta kan man förstå att en enskild lärare kanske träffar en enda hörselskadad elev under alla sina år i yrket. Då är det inte lätt.

Det finns, som alltid, två sidor av samma mynt. Då det gäller skolgången för barn med hörselnedsättning tänker man ofta i tekniska termer. Man betonar i hemskolan de hörseltekniska anpassningarna och annat stöd i form av specialpedagog eller assistent. Och när man infromerar utåt om specialskolan lyfter man fram de små klasserna, den goda ljudmiljön och de specialutbildade pedagogerna. Ytterst sällan rör sig samtalet kring eleven ur hans/hennes eget perspektiv. Hur ser eleven på sin egen situation? Hur mycket "plats" vågar han/hon ta på lektionerna? Klarar han/hon att ställa krav på användande av mikrofoner, på att få höra vad även kamraterna i klassen säger och inte bara läraren? Hur fungerar det på rasterna, på fritiden och med kompisar? Hur är elevens självkänsla och syn på sig själv? Och, hur kan man arbeta för att stärka eleven som människa, utan att ständigt peka på hörseln?

Föräldrarnas rätt att välja vad de tror är bäst för sina barn är något som ofta tas upp då det handlar om skolval för ett barn som har hörselskada eller CI. Föräldrarna måste få bestämma, sägs det, även om det kanske finns val som skulle vara bättre för barnet än andra utifrån pedagogiska erfarenheter. Sådana tankar ifrågasätter Feinberg (1998) Kultur_och_identitet som menar att bara för att en förälder har primär auktoritet över barnets utbildning, så innebär det inte att föräldern nödvändigtvis väljer det som är rätt för barnet. Måhända är det så att vi ska respektera föräldrarnas val och åsikter, men att vi måste ge dem mycket mer kunskap så att de kan göra sina val? Det norska paret Holtsmark och Borrebæk lyfter fram samma problem, då de talar om att välja teckenspråk eller inte, utifrån erfarenheter de själva gjort då de lät CI- operera sitt barn. Deras artikel publicerades i Tidsskrift for Den norske legeforening (2009; 129:662-3) och vi får där veta att ''”Det er en viktig del av norsk kultur at foreldre skal respekteres for de valg de gjør. Det er imidlertid ikke alltid foreldrene er i stand til å vite sitt barns beste. Vi må skille mellom umiddelbare og informerte valg. Vi mener at hjelpeapparatet i større grad enn det vi opplevde, bør bidra til at foreldre gjør informerte valg. Hvor blir det ellers av tanken om at man gjør det viktigste for barnet, og ikke foreldrene? Det er viktig ikke å undervurdere foreldre, men utfordre dem på de valgene de gjør. Man trenger råd – og man trenger å være sikker på at de rådene man får ene og alene setter barnet i sentrum – ikke foreldrene.”''

Ett annat exempel på att man inte använder sig av ett elev/barnperspektiv i skolan visar t.ex. Hjörne och Säljö (2008) Kultur_och_identitet, när de beskriver elevhälsoteamsmöten. På sådana möten är barnet självt aldrig närvarande och det finns ingen på plats som företräder barnet, utom i de fall då föräldrarna är med, vid t.ex. elevvårdskonferenser. Men då talas det också mest om barnet och inte om barnets perspektiv på sin situation. Detta gäller förmodligen även specialskolan. När är det tänkt att barnet självt ska få komma till tals? Många vuxna med hörselnedsättning, som ser tillbaka på sin skolgång skulle vilja ändra på många saker. Men deras röster blir inte hörda, trots att det kanske är de som kan ge skolan svar på många av de frågor man tampats med genom åren.

Precis som den vanliga grundskolan brottas med problemen att kunna erbjuda hörselskadade och CI-opererade barn en skolgång där de tillåts delta på sina egna villkor så har specialskolan sina problem att dras med. Till exempel uppnår många elever inte godkända betyg och blir därmed inte behöriga att söka till nationella program på gymnasieskolan. Många barn på specialskolan har också andra funktionshinder än bara hörselnedsättningen och andra kommer till skolan efter att de redan missat mycket i den vanliga grundskolan. Vad jag vill lyfta fram är att alla skolformer har sina fördelar och nackdelar, och sina problem att brottas med. Men istället för att stirra oss blinda på hörseln och de möjligheter och hinder som finns i skolan menar jag att vi måste lära oss mer om eleven själv. Först när vi vet mer om elevens tankar, funderingar, rädslor, glädjeämnen och relationer till andra, och när vi tar till oss dessa, kan vi arbeta vidare med att skapa en skola för alla, oavsett den skolform som väljs.

Referenser
Bergqvist, Håkan (2008), reviderade föreläsningsanteckningar, finns på http://www.barnplantorna.se/UserFiles/Red_DHL_Att_hoera_i_skolan.pdf

de los Reyes, Paulina, Molina, Irene & Mulinari, Diana red. (2006/2003): ''Maktens (o)lika förklädnader. Kön, klass & etnicitet i det postkoloniala Sverige''. Stockholm: Atlas

Domfors, Lars-Åke (2000): Döfstumslärare - specialpedagog - lärare för döva och hörselskadade. Örebro: Örebro universitet, Pedagogiska institutionen, Örebro Studies in Education 11

Eriksson, Catharina, Eriksson Baaz, Maria & Thörn, Håkan red. (2002): ''Globaliseringens kulturer. Den postkoloniala paradoxen, rasismen och det mångkulturella samhället''. Nya Doxa.

Eriksson-Zetterquist, Ulla & Styhre, Alexander (2007): Organisering och intersektionalitet. Stockholm: Liber

Feinberg, Walter (1998): ''Common schools uncommon identities. National unity and cultural difference''. New Haven: Yale University Press

Feuer, Avital (2008): ''Who does this language belong to? Personal narratives of language claim and identity''. University of Maryland

Fredäng, Päivi (2003): ''Teckenspråkiga döva. Identitetsförändringar i det svenska dövsamhället''. Stehag: Gondolin

Hagby, Sofia (2007): ”Men dom kan ju i alla fall läsa”, Litteratur på teckenspråk, Magisteruppsats i biblioteks- och informationsvetenskap, Högskolan i Borås, Institutionen för biblioteks- och informationsvetenskap, 2007:36

Hjerm (2007): ”Etnicitetsforskningens vägar” red. Peterson och Hjerm i ''Etnicitet. Perspektiv på samhället'' Gleerups.

Hjörne, Eva & Säljö, Roger (2008): ''Att platsa i en skola för alla. Elevhälsa och förhandling om normalitet i den svenska skolan'' Norstedts Akademiska Förlag.

Holtsmark och Borrebæk, ”Kostbare erfaringer for vårt døve barn”, i Tidsskrift for Den norske legeforening (2009; 129:662-3) (se http://www.tidsskriftet.no/?seks_id=1817620 )

Jacobsson, Katarina (2000): ''Retoriska strider. Konkurrerande sanningar i dövvärlden'', Lund: Palmkrons Förlag

McRuer, Robert (2006): ''Crip Theory. Cultural Signs of Queerness and Disability''. New York: New York University Press. 283 s. (finns även som e-bok)

Peterson, Abby & Hjerm, Mikael red. (2007): ''Etnicitet. Perspektiv på samhället''. Gleerups.

Peterson och Ålund (2007): ”Ungdomar och identitet”, red. Peterson och Hjerm i ''Etnicitet. Perspektiv på samhället''. Gleerups.

Riley, Philip (2007): ''Language, Culture and Identity. An Ethnolinguistic Perspective''. London: Continuum International Publishing Group Ltd.

Sveriges Dövas Riksförbund, www.sdrf.se/sdr

Tatum, Beverly Daniel (1997): ”Why are all the black kids sitting together in the cafeteria?” And Other Conversations About Race. Basic Books

Thomsson (2006/2003): ”Feministiskt integrationsarbete – eller vem ska definiera vems behov?”, red. de los Reyes, Paulina, Molina, Irene och Mulinari, Diana, i ''Maktens (o)lika förklädnader. Kön, klass & etnicitet i det postkoloniala Sverige'', Stockholm: Atlas.

Kommentarer
Här kan du skriva in de kommentarer eller tankar du har kring min text ovan.

Kommentarer från Jenny

Det är en mycket intressant text som du har skrivit och det märks att det är ett ämne som du brinner för. Jag ser fram emot att få följa ditt fortsatta arbete med de frågeställningar som du tar upp i din text. Jag har lagt in några kommentarer direkt i din text, så här kommer jag framförallt att ta upp några övergripande reflektioner och frågor.

Två centrala begrepp i din text är identitet och inkludering, vilka jag tycker att du behöver utreda ytterligare. Du är intresserad av frågan vilka identiteter som CI-elever utvecklar och du skriver: "Men vilka blir CI-barnens förebilder? Vilka ska de identifiera sig med och känna samhörighet med, när de är de första som lever med CI?" Detta är väldigt intressanta och viktiga frågor, men jag funderar en hel del på vilken syn på identitet som döljer sig i dem. Om vi ser identititer som dynamiska och kontextuella så kan man aldrig se identititer som något som ärvs av barn från sina föräldrar eller förs över från föräldrar till barn vare sig vi föräldrar och barn är döva eller hörande. Identititer skapas och omskapas ständigt i relation med vår omgivning och där utgör (dock ej nödvändigtvis) föräldrarna en viktig del särskilt under barnens tidiga år. Men barn och föräldrar oavsett om de är döva eller hörande är ju alltid olika individer och det finns alltid olikhter mellan dem och kanske är ålder ett av tydligaste exemplen. Ett annat exempel är att barn och föräldrar talar olika språk, det kan vara så att föräldrar vill att barnen ska lära sig bra svenska och därför tror att barnen då missgynnas av att lära sig de(t) språk som talas av föräldrarna. Därmed funderar jag på om det verkligen är en så unik situation med CI-barnen som du beskriver. Alla barn är de ju första att leva just nu och i en viss kontext.

2009-09-07 Svar från Ingela Tack för mycket intressanta synpunkter på mitt tänkande kring identitet. Du väcker frågor som jag inte tidigare haft med mig och de kommer att följa mig framöver. Du har helt rätt i att det inte är en unik situation med CI-barnen om man tänker sig andra "grupper" och det är beröringspunkter jag behöver titta mer på i det kommande. För mig har det varit så att dövidentiteten och dövkulturen varit något gruppsammanhållande och starkt, så att jag undrar över hur de här CI-barnen kommer att ha det och hur deras identitetformering ser ut och detta utifrån den tidiagre "dövidentiteten" - men att istället titta ut mot andra grupperingar kan vara en intressant vidareutveckling av detta paper!

Att jag skulle behöva utreda begreppen identitet och inkludering ytterligare tar jag också med mig. Min tanke var att min tidigare skrivna text under kursen, om identitet och identiteter redan gett det underlag som behövdes genom en hänvisning till denna text, men en kortare utredning kunde jag ju ha gjort och absolut tagit en närmare titt på "inkludering" som jag bara använde helt okritiskt eftersom det är så vanligt förekommande inom mitt fält.

Kommentarer från Annaliina

Din avslutande paper, likaså alla de diskussioner vi haft i gruppen under våren har gett mig en hel drös nya insikter om dövkultur och möjliga dövidentiteter som jag inte tidigare varit medveten om eller berörts av i någon nämnvärd utsträckning. Du har, enligt min uppfattning lyckats väl med att nyansera bilden av dövkultur, dess förändring och de utmaningar och val som en individ med hörselnedsättning sätts inför, inte bara genom din beskrivning men framför allt genom att visa likheterna mellan dövkulturen och vilken annan subkultur som helst.

Diskussioner om identitet och identitetskonstruktioner har ju förts under hela kursens gång, likaså har aspekter av makt, inklusion/exklusion, tillhörighet och gränsdragningar diskuterats i många av texterna. Det du tar upp i din paper, Fredängs process- eller perspektivbeskrivning av identitetsutveckling (jag tycker den kan läsas som både och) var väldigt spännande för mig att läsa eftersom liknande perspektiv/processer kan enligt min mening likaväl förekomma även i andra typer av identiteter, naturligtvis med invandrar/minoritetsidentitet som mest framträdande för mig. Ytterligare en intressant aspekt som du diskuterar är inklusion och exklusion i förhållande till hörande som har starka kopplingar till döva, oftast genom familjeband eller någon annan nära relation, som således skulle kunna ge den av Riley krävda ”djupa förståelsen för en grupps sociala verklighet”. Där kom jag att tänka på vilka kriterier som ställs för denna förståelse och hur och på vilka grunder drar vi gränser människor emellan – en människas subjektiva uppfattning växer ju ofta till sig i någon slags kollektiv form.

2009-09-07 Svar från Ingela Tack för dina kommentarer! Din sista fundering ovan är också intressant och värd att fundera vidare på!!!!

2009-09-07

Hej Ingela!

Instämmer med Annaliina att ditt paper ger ytterligare insikter om ”dövidentitet”, tack! Med talande citat bygger du upp en kraftfull argumentation och visar på konsekvenser av resonemangen. Bra! Referenserna till Fredängs text använder du mycket väl! Här skapas en viktig ingång till din diskussion.

Jag har några funderingar beträffande kategoriseringar och tycker att dessa är intressanta att lyfta upp med tanke på kursinnehållet.

1. I stycket ”En dövidentitet i förändring” skriver du: ”Det kan nog vara mycket svårt för en hörande att förstå att man kan välja att vara döv och att man ser ett nytt hörhjälpmedel som cochlea implantat (CI) (se mer nedan) som något utmanande.”

Kanske kan det vara svårt eller utmanande även för andra än hörande, exempelvis även för döva, person med hörselnedsättning, någon som har valt CI etc. 2009-09-08 Svar från Ingela Det kan det säkerligen vara, utifrån de erfarenheter man har med sig från sitt liv. Syftet med att lyfta fram det på detta vis var dock att välja de som inte har några egna kunskaper om hur det är att vara döv/hörselskadad eftersom man då inte helt kan sätta sig in i hur det kan vara.

2. Samma stycke som ovan: ”Språk, kultur och identitet är nära sammankopplade vare sig vi talar om ”vanliga, icke-funktionshindrade svenskar”, invandrare eller döva.”

Vem är vanlig? Vad menar du med vanlig? Vad särskiljer icke-funktionshindrade svenskar från invandrare och döva? Vad räknas som icke-funktionshinder? Är döv inte svensk, eller invandrad? Kan en döv kategoriseras som icke-funktionshindrar i en miljö där ”dövheten” inte har någon betydelse? 2009-09-08 Svar från Ingela Du sätter här fingret på en formulering som jag kämpade länge med. Jag är medveten om att ingen människa är den andra lik och att alla har "något" som är annorlunda mot någon annan. Jag ville dock här lyfta fram en människa som inte har något funktionshinder och som är född och uppvuxen i Sverige med svenskfödda föräldrar. Ordet "vanlig" kan naturligtvis diskuteras och i det perspektiv vi har haft i kursen så är detta ordval inte speciellt bra. Utifrån detta resonemang så kan naturligtvis en döv vara "icke-funktionshindrad" i s.k. "dövsammanhang" där allt sker på teckenspråkig, visuell basis, eller funktionshindrad i andra sammanhang eller genom att ha andra funktionshinder som synskada och liknande. De kan vara invandrare, homosexuella, gamla eller unga och de kan vara män eller kvinnor. Visst är spektrumet brett då vi talar om individen. Samtidigt måste vi ibland kunna tala om kategorier och jag gjorde då dessa val i min text.

3. Samma stycke som ovan: ”Döva har inte samma möjligheter att kodväxla, såvida de inte kan flera teckenspråk, som även samtalspartnern kan”.

Jag förstår principen, men visst finns det döva som kan tala flera olika språk (både verbala och icke-verbala) precis som hörande. Man kan också problematisera vad som menas med ”kodväxling”. 2009-09-08 Svar från Ingela I texten ovan skriver jag döva som kan flera teckenspråk, vilket innebär att om jag är döv och kan andra länders olika teckenspråk, och befinner mig på t.ex. en internationell kongress, så kan jag kodväxla - eller välja språk efter sammanhang - på ett mer fritt och obehindrat sätt, men det är inte ofta man befinner sig i sådana situationer, utan det vanligaste är att man omges av hörande människor, oavsett om man är hemma i Sverige eller i ett annat land. Även om man kan prata svenska, engelska och tyska så kan man inte höra och därmed så begränsas möjligheterna. Det är detta jag vill komma åt i min text, att om man är en visuellt orienterad (döv) människa så har man svårigheter att använda en kod som bygger på ljud.

4. Samma stycke som ovan: ”När man sedan under 1990-talet, från bl. a. läkarhåll, börjat tala om att ”bota dövhet” så har det uppfattats som ett hot mot den etablerade dövkulturen.

Här vore det intressant för den oinvigde att få en referens till ett så laddat ämne. Menar du att spänningen mellan läkarkåren och dövkulturen är det intressanta? Menar du att provokationen ligger i ”bota dövhet” och att man inte har lyckats/lyckas med det som läkare. Menar du att några(”läkarhåll”) har utgett sig för att vara läkare men vid nogare granskning varit något annat. Finns det en ”dövkultur” Vad innebär att den är ”etablerad”? Finns det en oetablerad, om ja har den en annan uppfattning? 2009-09-08 Svar från Ingela Det är intressant det du tar upp, men jag är rädd att jag inte kan ge ett svar på detta på några få rader. Det är inom mitt fält välkänt att det finns en laddning mellan "läkarkåren" och "dövgruppen", något man kan se t.ex. om man läser på två olika organisationers hemsidor och i deras medlemstidningar: Sveriges Dövas Riksförbunds respektive Barnplantornas. Jacobssons avhandling är den enda text på vetenskaplig nivå som jag känner till som berör spänningen mellan grupperna. Kanhända finns det mer litteratur som jag ännu inte hittat till. Spänningen handlar dock inte om att läkarkåren skulle ha misslyckats med att "bota dövhet" utan snarare om att att kampen för detta "botande" upplevs som ett hot mot dövkulturen, som jag skrivit i första delen av min text. Sedan, avseende kultur, så förändras den ständigt i takt med utvecklingen och de människor som ingår i gemenskapen, så att kalla den för "etablerad" kanske inte är så lyckat, men jag ville visa att de finns något som döva kallar för sin kultur.

5. I stycket ”Audism – att jämföra med rasism? Är jag inte säker på vad du avser med: ”För döva handlar det bland annat om att få information på teckenspråk, eftersom många har svårt med det svenska språket. Där finns mycket kvar att göra.”

Menar du att det ligger en identiteskonflikt här eller handlar det om svårigheter med det svenska språket? Likaså vad ska göras och vad är gjort? 2009-09-08 Svar från Ingela Nej, jag menar att för att döva ska kunna bli delaktiga i samhället så måste det bland annat finnas information på teckenspråk. Många döva har svårt med det svenska språket eftersom de inte hör det och därför inte får en naturlig input av svenska språket från småbarnsåren och behöver få information av olika slag på teckenspråk. Men det är bara ett av många exempel på vad som behöver göras i vårt samhälle, även om jag inte gick djupare in på detta här, utan valde det område som så många önskar förbättring på. För delaktighet i samhället för döva och hörselskadade handlar det också om att t.ex. våra regionala nyhetssändningar varken är textade eller teckenspråkstolkade, att om "viktigt meddelande"-signalen ljuder så att folk ska gå in och sätta på radion eller TV:n så går detta döva människor förbi - som varken hör signalen eller får teckenspråkig information om vad som hänt. Det handlar också om möjligheten att kunna delta i fritidsaktiviteter, något som idag är mycket begränsat, eftersom det är mycket svårt att få tolk på kvällstid, särskilt om det handlar om ett "nöje".

Vänligen

Marie

2009-09-08 Svar från Ingela Tack för dina kommentarer! Det är nyttigt att få gnugga knölarna i huvudet och tänka en gång till på det man skrivit! Jag har flikat in lite svar på dina kommentarer i texten ovan!

2009-09-08 Svar på svar, från Marie.

Tack för svar. Det är intressant att följa dina tankar kring framskrivandet av papret. Lycka till med avhandlingen!

/Marie

Tankar från Catarina

Hej Ingela!

För mig är ditt paper mycket intressant. Det handlar om, menar jag, existentiella frågor. Barn som idag får CI blir ju, som nämnts innan här, de första. Det är spännande forskning du ägnar dig åt. Kan det finnas fler grupper som är i en liknande situation? Som av någon anledning beträder ny mark, kanske på grund av någon förändring eller som i detta fall medicinsk utveckling. Dessa barn är i en alldeles speciell situation.

Jag tycker du guidar mig väl i din text. Jag hänger med och får en förståelse fast jag inte har några förkunskaper om detta område. När du kort beskriver verksamhet vid olika dövcentra och den betydelse dessa har för formandet av identitet tänker jag på Lave & Wenger (1991) som skriver om Communities of Practice. De betonar betydelsen av att få vara med i en gemenskap och kopplar lärande och formerande av identitet till detta. När jag läser din text upplever jag att du talar om och beskriver en kollektiv dövidentitet. Frågan som inställer sig är; kan det finnas olika sätt uppleva dövhet på? Ja, det måste det ju göra. Men ändå finns kanske för denna grupp en särskild slags kollektiv gemenskap.... Jag tänker högt nu. Men, det jag undrar är vad som skulle kunna hända om du i högre grad ställde olika döva individer eller kanske olika individer med CI i relation till olika sociala kategorier som genus, etnicitet, socioekonomisk bakgrund, kulturell och språklig bakgrund? Framkommer nyanser då? Är alla döva på samma sätt? Se detta som tankar från min sida. Det jag funderar på är alltså hur begreppet intersektionalitet kan kopplas till olika individer. CI skulle ju kunna utgöra en sådan social kategori.

Återigen, din text väcker många frågor av etisk och filosofisk karaktär. Tack för det. / Catarina

2009-09-11 Svar från Ingela Tack för dina kommentarer, Catarina! Du berör lite vad också Marie funderat kring. Jag är medveten om att det inom "dövgruppen" finns många fler nyanser än de som tagits upp i detta paper och det var också av denna anledning jag refererade till Fredängs avhandling, som ju visar olika typer av identitet i det svenska dövsamhället. Hursomhelst så är det högaktuellt för mig just nu med din sista fundering kring intersektionalitet eftersom jag ska delta i den internationella workshopen kring intersektionelitet nu i oktober och kanske tillsammans med Karin ska lägga fram ett paper kring intersektionalitet kopplat till dövområdet. Om det blir så, så hoppas jag att vi i detta paper ytterligare kommer att kunna nyansera den bild jag gett i detta kurspaper. Tack också för dina kommentarer som tydligheten i min text. Det uppskattar jag, eftersom jag har som ambition att skriva till en bred läskrets.


text:
User talk:Alex Lee~enwikiversity

Hello Former Student!

I'm writing to you because you took a class from me in the past few years at the Art Institute. As of Spring, 2010, I'll not be teaching further classes at AIS for the foreseeable future. (We're parting ways on good terms!) Until now, you've been able to reach my Wikiversity educational resources from my website, but I've decided to delete that link. You can still reach all of those materials here.

If you're interested in what I'm up to in the future (which will include an album in 2010 and a novel in 2011) you can friend my facebook page or drop me an email at info@stevenarntson.info and you'll receive a periodic update about performances, classes, and publications.

If you know any current or former students of mine who might be interested in any of this, please forward this information if you have a moment.

I hope all is well for you.
 * Best! Stevenarntson

 * Alex,
 * "Dream Deferred" is a great one. As I mentioned before, I think, follow it up with another short poem, maybe by Hughes, to fill the assignment out a bit.
 * Best, Stevenarntson

Alex, Thank you for your informative essay comparing and contrasting the nutritional values of Vitamin Water with Robert Frost's poetical work. It is a subject that I myself have long considered but I never felt that I could give it the attention that it deserved. I think the importance of this analysis cannot be underestimated, and I applaud the first steps you have taken in your investigation. May I recommend applying for a grant of some sort in order to ensure a steady supply of research materials, if you have not done so already? On second thought -- the fact that you have been so OBVIOUSLY CENSORED at the end makes me suspect that there is MUCH MORE to this subject than meets the eye. It is clear that someone thinks that you KNOW TOO MUCH and it would be wise to proceed with caution. It also makes me extremely curious to know what it is that you have found that THEY don't want us to KNOW. I find your ideas intriguing and would like to subscribe to your newsletter. ChristopherHailey

Your account will be renamed
Hello,

The developer team at Wikimedia is making some changes to how accounts work, as part of our on-going efforts to provide new and better tools for our users like cross-wiki notifications. These changes will mean you have the same account name everywhere. This will let us give you new features that will help you edit and discuss better, and allow more flexible user permissions for tools. One of the side-effects of this is that user accounts will now have to be unique across all 900 Wikimedia wikis. See the announcement for more information.

Unfortunately, your account clashes with another account also called Alex Lee. To make sure that both of you can use all Wikimedia projects in future, we have reserved the name Alex Lee~enwikiversity that only you will have. If you like it, you don't have to do anything. If you do not like it, you can pick out a different name.

Your account will still work as before, and you will be credited for all your edits made so far, but you will have to use the new account name when you log in.

Sorry for the inconvenience.

Yours, Keegan Peterzell Community Liaison, Wikimedia Foundation 23:27, 17 March 2015 (UTC)

Renamed
 This account has been renamed as part of single-user login finalisation. If you own this account you can |log in using your previous username and password for more information. If you do not like this account's new name, you can choose your own using this form after logging in: . -- Keegan (WMF) (talk) 06:02, 19 April 2015 (UTC)

license: Creative Commons - Attribution Share-Alike - https://creativecommons.org/licenses/by-sa/4.0/

title: User talk:Alex Lee~enwikiversity


text:
User:SnoozingInTheLemonGrove

Snoozing In The Lemon Grove

Thank you for your visit. Though I am an active user of Wikiversity, the project to which I mostly contribute to is Wikipedia which is therefore the location of my primary user account. Please be sure to visit there for updated information or to leave me any messages.

N.B. Please state which project to which you refer when leaving a message.

title: User:SnoozingInTheLemonGrove


text:
User:Ronaldo1~enwikiversity

I need to study ANCIENT history, to understand the origins of civilization and how things are done. In case we need to rebuild civilization.

title: User:Ronaldo1~enwikiversity


text: French/Wall Charts and Posters/Conjugation of Avoir (Complete)


text:
Plant identification/Euphorbia pulcherrima

Add this to a quiz page by copying and pasting


text:
Vancouver Flower Clock Project/Scarlet Pimpernell

Back to Vancouver Flower Clock Project

This is a Vancouver Flower Clock Project Journal Page for Species Anagallis arvensis, Common Names: Scarlet Pimpernell.

General Info

 * Bloom Season

 * Habitat

Notebook
Share a poem, story, memory or anecdote about this plant. Include sketches, photographs and videos as well.

Log a Bloom Observation
To log a bloom observation, sign your name by typing "~". Please indicate if the time and date of observation are different from the time of signing. Be as detailed as possible in your description of the observation. Were the blooms open or closed? How long did you watch? Where were they situated? What were the weather conditions? Were there any surrounding plants, insects? What was your response?. Take a photograph, video or scan an image and upload it using Special:Upload.


text:
Vancouver Flower Clock Project/Pot Marigold

Back to Vancouver Flower Clock Project

This is a Vancouver Flower Clock Project Journal Page for Species ___, Common Names_____.

General Info

 * Bloom Season

 * Habitat

Notebook
Share a poem, story, memory or anecdote about this plant. Include sketches, photographs and videos as well.

Log a Bloom Observation
To log a bloom observation, sign your name by typing "~". Please indicate if the time and date of observation are different from the time of signing. Be as detailed as possible in your description of the observation. Were the blooms open or closed? How long did you watch? Where were they situated? What were the weather conditions? Were there any surrounding plants, insects? What was your response?. Take a photograph, video or scan an image and upload it using Special:Upload.


text:
User:CKBrown1000~enwikiversity

Hello, I'm Calvin. Visit my Wikipedia user page at.

title: User:CKBrown1000~enwikiversity


text:
User:Suewynne

Now is the time for all good people to come to the aid of their country.

title: User:Suewynne


text:
User:Joerain

Hello,everybody!I'm Joerain from China. I always feel lucky to have found this wiki site by accident~ Yes,it's hard to imagine.But it's by accident,in some way. For this,I must thank Google and that impulse on one sunny morning in early summer to find more about Gone with the wind Anyway,I am in and I hope to get ever more involved. I need your encouragement and support. Thank you!

title: User:Joerain


text:
User talk:Joerain

I'm a big fan of books,especially novels. Some of my favorite writers include Jane Austinfrom England,Yi Shu and Tsai Zhiheng from Taiwan... And I'm greatly fond of Gone with the wind,which ,as I have put it,has been the direct cause of my acquaintance with Wiki...still thankful... Besides,I like Jane Eyre and Pride and Prejudice; And I've seen all three editions of movies adapted from the latter,among which I give my highest opinion to the oldest edidion,the classic one. If you share my craze for books,if you also find reading a lasting hobby,or if you have any opinion on the books or writers I have mentioned,or whatever books you would be so kind to recommend as would provoke a potential interest within me,please join the discussion on my page. Remember,I'm Joerain in China.

title: User talk:Joerain


text: File:SCAP SREBP processing.jpg

title: File:SCAP SREBP processing.jpg


text:
Draft:Original research/Cytokinesis

Cytokinesis is a name applied to the cell separation phase of the cell division process.

Biochemistry
Biochemistry, sometimes called biological chemistry, is the study of chemical processes within, and relating to, living organisms.

Mitosis
Mitosis is the process by which nucleated cells duplicate.

Mitosis is one of the phases of the cell cycle.

Def. the "division of a cell nucleus in which the genome is copied and separated into two identical halves" is called mitosis.

After S phase, there is another interphase, known as Gap 2, or G2. Then mitosis starts off the M phase. In M phase, the two copies of DNA are separated from each other and one copy each is given to each “daughter”. The daughters are actually the cell itself divided into two halves, each half having what a whole cell needs. During mitosis, the DNA becomes visible within the nucleus of the cell (its home) because the chromosomes are duplicates folded up tightly. They are lined up across the middle of the nucleus and the copies are pulled apart to opposite poles of the cell.

After this has occurred, cytokinesis can ensue. In this process, the cell itself divides, and each “pole” becomes a new nucleus in the new cells.

Theoretical cytokinesis
Def. a cytoplasmic division of a cell at the end of mitosis or meiosis bringing about the separation into daughter cells is called cytokinesis.

Def. the "process in which the cytoplasm of a cell divides following the division of the nucleus" is called cytokinesis.

Def. a "movement of an organism in response to an external stimulus" is called kinesis.

Def. forming "words regarding or pertaining to cells" is called cyto-.

In its perhaps simplest sense,

Def. a movement of a cell by that cell is called cytokinesis, or

Def. a self-propelled movement of a cell is called cytokinesis.

Animal cytokinesis
Animal cell cytokinesis which begins shortly after the onset of sister chromatid separation in the anaphase of mitosis can be divided to the following distinct steps: anaphase spindle reorganization, division plane specification, actin-myosin ring assembly and contraction, and abscission.

The process of mitotic spindle reorganization and central spindle formation is caused by the decline of CDK1 activity during anaphase.

The central spindle may have multiple functions in cytokinesis including the control of cleavage furrow positioning, the delivery of membrane vesicles to the cleavage furrow, and the formation of the midbody structure that is required for the final steps of division.

Rho protein family (RhoA protein in mammalian cells) is a key regulator of contractile ring formation and contraction in animal cells. The RhoA pathway promotes assembly of the actin-myosin ring by two main effectors. First, RhoA stimulates nucleation of unbranched actin filaments by activation of Diaphanous-related formins. This local generation of new actin filaments is important for the contractile ring formation.

The cytokinetic furrow ingresses until a so-called midbody structure (composed of electron-dense, proteinaceous material) is formed, where the actin-myosin ring has reached a diameter of about 1–2 μm. Most animal cell types remain connected by an intercellular bridge for up to several hours until they are split by an actin-independent process termed abscission, the last step of cytokinesis.

Cytokinesis must be temporally controlled to ensure that it occurs only after sister chromatids separate during the anaphase portion of normal proliferative cell divisions. To achieve this, many components of the cytokinesis machinery are highly regulated to ensure that they are able to perform a particular function at only a particular stage of the cell cycle.

Ras homolog family members
Notation: let Rho stand for Ras homolog family members.

"Rho regulates cytokinesis".

Gene ID: 387 RHOA ras homolog family member A
"This gene encodes a member of the Rho family of small GTPases, which cycle between inactive GDP-bound and active GTP-bound states and function as molecular switches in signal transduction cascades. Rho proteins promote reorganization of the actin cytoskeleton and regulate cell shape, attachment, and motility. Overexpression of this gene is associated with tumor cell proliferation and metastasis. Multiple alternatively spliced variants have been identified."

Gene ID: 389 RHOC ras homolog family member C
"This gene encodes a member of the Rho family of small GTPases, which cycle between inactive GDP-bound and active GTP-bound states and function as molecular switches in signal transduction cascades. Rho proteins promote reorganization of the actin cytoskeleton and regulate cell shape, attachment, and motility. The protein encoded by this gene is prenylated at its C-terminus, and localizes to the cytoplasm and plasma membrane. It is thought to be important in cell locomotion. Overexpression of this gene is associated with tumor cell proliferation and metastasis. Multiple alternatively spliced variants, encoding the same protein, have been identified."

Gene ID: 29984 RHOD ras homolog family member D
"Ras homolog, or Rho, proteins interact with protein kinases and may serve as targets for activated GTPase. They play a critical role in muscle differentiation. The protein encoded by this gene binds GTP and is a member of the small GTPase superfamily. It is involved in endosome dynamics and reorganization of the actin cytoskeleton, and it may coordinate membrane transport with the function of the cytoskeleton. Two transcript variants encoding different isoforms have been found for this gene."

Hypotheses

 * 1) Cytokinesis uses all types of triphosphates.
 * 2) The genes that control cytokinesis also control melanoblast migration.

title: Draft:Original research/Cytokinesis


text:
Cell biology/Checkpoints

Here is the link to the ITunes U Lecture from Berkeley. | Checkpoints

I will post my notes soon. Please feel free to add details or make changes where necessary. @undefined

Return Home

title: Cell biology/Checkpoints


text:
Cell biology/Cancer Review

Here is the link to the ITunes U Lecture from Berkeley. | Cancer-Review

I will post my notes soon. Please feel free to add details or make changes where necessary. @undefined

Return Home

title: Cell biology/Cancer Review


text:
User:RP459

RP459

title: User:RP459


text:
User:Mldiom

An avid autodidact eager to learn and create. Captivated by the possibilities and fueled by his imagination and a desire to create, he jumps in head first into anything that captures his interest. Wikiversity couldn't be a better place.

Database lab 01: Favorites

title: User:Mldiom


text: French/Wall Charts and Posters/Conjugation of Être (Complete)


text:
User:Itheon

=This is my initial user page.=

title: User:Itheon


text:
User:CarrieBerg/The Uses of Healing Plants in My Jim

Intro
To clear up any confusion, before I begin, I'd like to list the common names used for the plants mentioned in My Jim. This is because the same plants are often mentioned multiple times in the book, but by different names. So, here is a list of all the plants used for healing in the order they were first mentioned in My Jim:

List of Plants used in My Jim by Order of Mention
Tobacco

Burdock = Burr seed

Linseed = Flax

Five Finger = Cinquefoil

Dandelion

Indian Ginger = Canadian Snakeroot (not to be confused with black snakeroot!!!) = Wild Ginger

River Ash

Bloodroot = Tetterwort (name used only in America)

Soapweed = Yucca glauca

Burning Bush = Wahoo = Spindle Tree

Sassafras

Milkweed = Butterfly Weed = Pleurisy Root

Wintergreen = Spiceberry

Sycamore

Blue Iris

Black Snakeroot = Black Sanicle = American Sanicle

or Black Snakeroot = Black Cohosh

''Note: To hell with choosing one or the other, I'm going to use both. I decided this because, while they both have remarkably similar cures, Sanicle was also known as a blood purifier and was used in treating wounds, and Black Cohosh dealt with "feminine problems" and would more likely be used as an abortifacient. So either could be used in most places, but there is one time when Santicle seems more correct, and one time when Black Cohosh seems most right. Since they are tied, and I lack sufficient evidence otherwise, I will use both.''

Blackberry

Hemp

Mint

Wild Geranium = Alumroot (in older herbals)

Chicory = Wild Succory

Garlic

Foxglove

Pokeberry

Black Walnut

Columbine

Clove

Analysis of Herbs
The most important plant mentioned in the entire book of My Jim is also the first herb mentioned. This plant is tobacco. Time and time again it is mentioned. Not only is it the most important because of what it can heal, but also because of it's role in the lives of slaves. Slaves worked on tobacco plantations. This herb was part of almost every waking moment of their lives. And so it is the most important herb mentioned in the book.

Sadie says it best on page thirty-nine, "tobacco leaf good for everything. Dressing wounds.  Soothing tired eyes.  Frostbite." The question is, does tobacco cure everything? According to the Nechi Training Research and Health Promotions Institute, January 2007, "The leaves of the plant [tobacco] itself were used as a wound, or irritation healing ointment." So tobacco was traditionally used for dressing wounds. Was it was used for frostbite? That information is harder to find. And tobacco does not cure everything.

As an interesting side note, among some Native American tribes, tobacco was carried only by experienced shamans or medicine men. Which ties in nicely with Sadie being a healer, or at least one knowledgeable about herbs.

There are certain times throughout the book in which particular plants are mentioned in regard to what they are healing. The first time plants are mentioned for healing is on page thirty-two. Sadie is given a poultice of burdock leaves to help heal her burns. According to Rodale's Illustrated Encyclopedia of Herbs, "Herbalists have made poultices of the [burdock] leaves that were used on bruises, burns and knee swellings."

Later, on page forty-six burdock is used to remove pox scars. This exactly what burdock was traditionally used for: "as a topical remedy for skin problems such as acne, eczema, rosacea and psoriasis" according to the Wikipedia article on Burdock.

Also on on page thirty-two, Sadie was given dough with lard and linseed oil to put on her burns. Linseed oil, according to A Modern Herbal, "heats and moistens, helps pains of the breast, coming cold and pleuries, old aches, and stitches, and softens hard swellings." So linseed oil would remove aches and pains, as well as deal with the painful swellings that come with bad burns.

On page thirty-three, Sadie makes Jim "tea of dandelion root and Indian Ginger" when he has ague. She also gives him "syrup from the bark of a river ash." According to the Revised Plants of the Pacific Northwest Coast, wild ginger was drunk as a tea for stomach pains and to settle the stomach. It is known to have antibacterial properties. According to the Wikipedia article on Asarum canadense, the scientific name for wild ginger, it also was used to treat scarlet fever, coughs and colds. So it is not surprising that Sadie would make such a tea to heal Jim.

Dandelion is an interesting plant. It seems that there are many different opinions on what dandelion can or can't do. According to the Revised Plants of the Pacific Northwest Coast, dandelion roots, when dried and ground, are used as a coffee substitute. Dandelion is also a diuretic.

According to Rodale's Illustrated Encyclopedia of Herbs dandelion is still prescribed by European Herbalists "as a mild laxative, as an aid in digestion, and as an apatite stimulant." However, the book also says that there is little scientific evidence to place dandelion as a medicinal herb. Very old herbals, such as The Complete Herbal by Nicolas Culpepper, from 1652, say that dandelion is good for inducing sleep or rest in patients that have the ague. I'm guessing this would be the reason Sadie gave it to Jim.

Syrup made from river ash bark would also be helpful in treating ague. According to Rodale's Illustrated Encyclopedia of Herbs ash is used to treat "sore throats, fevers, and headaches as well as arthritis and rheumatism." So the syrup would be good for dealing with the fevers that come with ague.

Sometimes common healing plants are just listed, with no healing properties. This happens on page thirty-six when Sadie lists burr, soapweed, bloodroot, burning bush, and sassafras. Soapweed and sassafras are never mentioned again. However burr is often mentioned for healing. In fact, it is the first plant used for healing in the book. Bloodroot also appears frequently. And burning bush appears again a few pages later.

Then Sadie gives a second list of herbs, this time with what they are supposed to do. "Tea from the milkweed for consumption. Wintergreen keep the babies from coming.  Sweet sap from the sycamore help with dressing wounds.  Fall root of the blue iris for poison.  Butterfly weed for pleurisy.  Five finger for all kind of things." from page thirty-six to thirty-seven in My Jim. For the most part, Sadie is completely correct.

Butterfly weed is also known as Pleurisy root, so it comes as no surprise that it is used to cure pleurisy. Likewise, butterfly weed, or milkweed, also treats consumption. In fact, it treats most lung problems. Wintergreen does not prevent pregnancy. I have to admit, that one really confuses me. I can find no reason why anyone would believe wintergreen prevents pregnancy. Sycamore sap was used for dressing wounds. Blue iris root poisonous. Five fingers is indeed "good for all kinds of things." In old herbals five fingers does cure many things - from the "falling sickness" to mouth sores to ague to inflammations, there is very little that five fingers can't cure.

Mas's friend has dropsy, so Mas takes Sadie and her mother to heal him. Sadie helps her mother by crushing snakeroot on page thirty-seven. The main question here is what type of snakeroot is Sadie crushing? There are far too many plants that go by the name "snakeroot" in old, and even modern, herbals. Wild ginger, or Canada snakeroot, was said to cure dropsy, so that is a possibility. But Sadie usually uses the name Indian Ginger, and not snakeroot, for that plant. Then there is black snakeroot, which is used more often throughout the book. So, there is a good possibility that this is black snakeroot, even though I have yet to find specific reference saying that black snakeroot treats dropsy.

The use of black snakeroot on page thirty-nine to cure malaria is also correct. Both types of black snakeroot was traditionally used for a number of reasons, one of which was to cure malaria. Another was to treat fevers, especially malarial fevers. Tea from the bark of the burning bush was also used by Sadie's mother, as well as oil from hemp seeds, blackberry roots and leaves and tobacco water. Burning bush was traditionally used for in folk medicine, but it is extremely dangerous. The dried bark was used as a stimulant or a laxative. Hemp seed oil is as good as burning bush bark is bad. Hemp seed oil is extremely good to eat. And an incredibly wise choice to have not only when sick, but to stay healthy. Hemp seed oil also has anti-inflammatory properties.

Blackberry root is used as anti-diarrhea medicine, while the leaves are used as mouthwash, according to an informative plaque at the Olympic Sculpture Park. According to The Complete Herbal by Nicolas Culpepper, "The distilled water of the branches, leaves, and flowers, or of the fruit, is very pleasant in taste, and very effectual in fevers and hot distempers of the body, head, eyes, and other parts." So blackberry was also used to treat fevers.

It comes as no surprise that Sadie would put mint on Mas Steven's chest, as mentioned on page fifty-one. According to the Wikipedia article on Mentha, "Mint was originally used as a medicinal herb to treat stomach ache and chest pains." Mint aides breathing, which is why it is also commonly used as a decongestant.

To heal Mas Steven Sadie makes a "salve with snakeroot to help bring the skin back together" from page fifty-three. A few pages later Sadie mixes snakeroot, mint, sycamore bark, whiskey and blood together and soaks towels in it to put on the wound. She also mixes geranium powder and burr seed leaves into a poultice to put on him. Finally, she gives him snakeroot tea.

It is entirely plausible that the mixture Sadie makes would be used to staunch the bleeding. Either snakeroot could be used as an anti-inflammatory. Santicle in particular would be used to close the wound and promote healthy flow of blood. Sycamore bark would be the binding agent. The poultice she uses would also help bind the wound. As for wild geranium, according to Herbal Medicine Past and Present, "they claim it is good when everything else fails to stop bleeding, inside and outside, too." And burr leaves would have been used to take away the burning sensation as well as lower the inflammation of the wound.

To prevent children Sadie's mother drinks snakeroot tea and rubs her body with spiceberry oil. As stated previously, wintergreen does not prevent children. However, snakeroot tea actually could work. Black Cohosh was used as an abortifacient, and increases bloodflow to the pelvis, which could induce menses.

Later Sadie drinks powdered bloodroot and dandelion tea, and also rubs herself with spiceberry oil to try and prevent her first child. Dandelion tea would not cause a miscarriage but bloodroot might. Bloodroot is not exactly safe to use. It is toxic to drink. And drinking it could be the reason Sadie could keep nothing down. Bloodroot was traditionally used as an emetic, though now it is not considered safe to ingest. In small doses bloodroot is soothing, in moderate an emetic. It is recommended that bloodroot is not ingested when pregnant.

On page sixty-nine, Sadie makes a syrup from butterfly weed and pepper to cure measles. I have found no evidence claiming that either pepper or butterfly week cures or even was used to cure measles. It is still possible that butterfly weed and pepper were used as such, but they are not known for curing either in any of the herbals I have read.

On page seventy-seven Sadie uses chicory to settle her stomach. Chicory is often used to settle stomach complaints and to stimulate appetite. As Herbal Medicine Past and Present states, chicory is "said to increase the appetite and aid digestion."

On page eighty-two Sadie treats Lizbeth's scarlet fever by giving her "butterfly weed and garlic and five finger root and burr seed." Five fingers takes down fever and garlic is a wonder herb. Garlic helps cure fevers, among many other problems. Garlic is also a strong antibiotic.

Sadie is brilliant when she has her children eat the bloodroot seeds on page 101. Each seed has an elaiosome, a fleshy structure that is rich in lipids and proteins. Such seeds would be full of tasty nutrients.

"Foxglove spiceberry pokeberry. Blue iris root." The poisons Sadie collects on page 112. These are some serious poisons. All, except wintergreen, kill. Again, I'm not sure where the idea that wintergreen is a poison comes from. Then Sadie give the cure to these poisons on page 113, "dandelion root and five finger root and root of columbine." It's possible, that since several of the plants used in the cure are diuretics, that they would cure the person by having the toxins removed that way. Otherwise, I do not see how those plants could counter the poisons she used.

On page 122, Sadie goes to get clove for Jonnie's toothache. Clove not only removes toothache, but it treats inflammation of the mouth as well. A very good choice to Sadie to give to her son with his rotted teeth. Black walnut bark was briefly mentioned in that Jonnie prefers clove over black walnut bark. This implies that black walnut was more commonly used to treat tooth problems. Black walnut is anti-inflammatory, and is still used to treat mouth sores. However, black walnut bark is much more bitter than clove, which could be why Jonnie dislikes it.

One of the books I used to compare the uses of herbs in My Jim is The Complete Herbalist by Dr. O. Phelps Brown. This book was written in 1878. I believe that using this older book on herbal healing to compare the uses of herbs in My Jim gives a better idea of what Sadie would have believed - had she really lived at the time. Using modern books is also useful - for they are able to show that some of those past herbal beliefs were wrong. But, as far as uses of healing herbs in My Jim goes, the author was correct is the uses of herbs at the time, even if some of those uses did not actually work.

Miscellaneous Notes
First, a huge thanks to Google Books for making it possible for me to do research fast and without leaving my computer... sadly, the herbs that appear in the latter part of the alphabet are usually cut since the previews for books stop at some point...

And then a rant... why can't herbals ever contain ALL the herbs? Seriously! Is it that hard? Why leave out only certain plants? If you're already writing a huge "encyclopedic" book, why omit one or two herbs? Were they not good enough? Does the author have a grudge against them? Argh!!!

If you are wondering why I bothered to use a book from 1653, well, there were so many other herbals that referenced Culpepper's The Complete Herbal that I figured I might as well go to the source of their information. Seriously, it must be one of the most referenced herbal books out there!

Wow, is it difficult to find information about Sanicle! Or Wild Geranium (which became easier once I found it was also called alumroot in the older herbals). If only herbs went by one name apiece, instead of their many names, several of which often refer to more than one plant (curse you snakeroot!)... but it does make for a very exciting treasure hunt!

Black snakeroot - anti-inflammatory, used traditionally to treat malaria, sedative, lowers blood-pressure, heart tonic.

"It has been used to treat malaria, to stimulate the appetite, to increase perspiration, and to cure a host of other maladies." According to Rodale's Illustrated Encyclopedia of Herbs edited by Claire Kowalchik & William H. Hylton.

Burning bush - "It is tonic, laxative, alterative, diuretic, and expectorant. It is serviceable in dyspepsia, torpid liver, constipation, dropsy, and pulmonary diseases. In intermittents it serves a good purpose." According to The Complete Herbalist by Dr. O. Phelps Brown.

Butterfly weed - also known as pleurisy root. Aptly named. "promoting perspiration and expectoration in diseases of the respiratory organs, especially pleurisy, inflammation of the lungs, catarrhal affections, consumption, etc." According to The Complete Herbalist by Dr. O. Phelps Brown.

Clove - removes toothache, common cold, treats inflammation of the mouth, treats cough

"The mild anesthetic property of cloves has been known for a long time. A home-style, temporary toothache anesthetic of some effectiveness is whole bruised cloves held in the mouth.  Dentists to this day sometimes use clove oil mixed with zinc oxide for temporary fillings.

Dentists also sometimes use it to disinfect disturbed root canals, since cloves have moderately strong germicidal properties. Some people use powdered cloves or the oil as an ingredient in mouthwash or sore throat gargles." According to Rodale's Illustrated Encyclopedia of Herbs edited by Claire Kowalchik & William H. Hylton.

Five fingers - "It is tonic and astringent. A decoction is useful in fevers, bowel complaints, night-sweats, menorrhagia, and other hemorrhages. It makes an excellent gargle for spongy, bleeding gums, and ulcerated mouth and throat." According to The Complete Herbalist by Dr. O. Phelps Brown.

Garlic - "Modern herbalists recommend garlic (as well as other allium vegetables) for colds, coughs, flu, fever, bronchitis, ringworm, intestinal worms and cardiovascular disease." The New Healing Herbs by Micheal Castleman.

Linseed - "heats and moistens, helps pains of the breast, coming cold and pleuries, old aches, and stitches, and softens hard swellings." According to A Modern Herbal by Mrs. M. Grieve.

Poke berry - "Poke is emetic, cathartic, alternative, and slightly narcotic. The root excites the whole glandular system, and is very useful in syphilitic, scrofulous, rheumatic, and cutaneous diseases. It is an excellent remedy for the removal of mercurio syphilitic affections." According to The Complete Herbalist by Dr. O. Phelps Brown.


text:
BCP/Vaccinium corymbosum

Vaccinium corymbosum

title: BCP/Vaccinium corymbosum


text:
BCP/Vaccinium corymbosum/Logs

2008 Logs

 * (no archived logs yet)

Recent Logs

 * Jomegat 00:19, 22 May 2009 (UTC)

title: BCP/Vaccinium corymbosum/Logs