extracted_text:
МБОУ «лицей 30»

ВНЕКЛАССНОЕ МЕРОПРИЯТИЕ В 1 КЛАССЕ

«ДРУЖБА  НАЧИНАЕТСЯ С  УЛЫБКИ»

Цель
мероприятия: показать ценность и
необходимость дружбы.
Задачи:

§    Формировать у детей представление о дружбе, о правилах дружбы через работу над  литературными  произведениями, игровые и жизненные ситуации.     §    Содействовать формированию дружного классного коллектива.§    Способствовать развитию критического мышления, внимания, памяти, самодисциплины, умения работать в команде.§    Содействовать воспитанию   коллективизма, вежливого отношения друг к другу. Форма работы: разговор-рассуждение с презентацией.
Оборудование: мультимедийный
проектор, экран, электронная презентация, «Цветок дружбы», словарь русского языка  С. И. Ожегова, видеозапись мультфильма
«Приключения кота Леопольда», аудиозаписи песен «Песенка об улыбке»
(слова М. Пляцковского, муз. В. Шаинского), «Если с другом вышел в путь» (слова
В.Шаинского, муз. М.Танича), «Вместе весело шагать» (слова М. Матусовского,
муз. В. Шаинского),             шаблоны рукавичек, пословицы и поговорки о
дружбе, стихи советских поэтов о дружбе.

Актуальность
выбранной темы: дружба взаимообогащает
детей: расширяет детские интересы, у них возникает желание помочь друг другу,
вместе пережить радость и огорчения. Поэтому данная тема актуальна, а
сопроводительная презентация повышает познавательный интерес учащихся.
Положительный эмоциональный заряд, стиль общения, использование игровых
моментов, применение ИКТ, приобщение к совместной деятельности, личное участие
детей способствуют развитию речи, чувств детей, выработке положительных эмоций.

Ход мероприятия
I.
Организационный момент. Звучит песня «Улыбка».
Учитель: -
Улыбнитесь друг другу, порадуйтесь сегодняшнему дню. Как в песне поётся, с чего
начинается дружба? (С улыбки.) Это тема нашего праздника: «ДРУЖБА
НАЧИНАЕТСЯ С УЛЫБКИ».

II.
Сообщение темы мероприятия.
Учитель: -
Дорогие друзья! Сегодня мы с вами собрались здесь для того, чтобы поговорить о
том, что такое дружба, узнать, какими качествами должен обладать настоящий
друг, будем учиться замечать и ценить положительные качества в окружающих людях,
и к концу праздника  мы должны будем вырастить ЦВЕТОК ДРУЖБЫ, лепестки которого
- это основные правила дружбы.

III.
Работа над темой.
1.
Анализ содержания стихотворения.
 -
Ребята, а что такое дружба?
(Учащиеся
класса читают стихи)
Что такое дружба?
Это совесть чистая
И душа открытая -
Так считают исстари.

Что такое дружба?
Дружба - это равенство,
А дружить без равенства
Никому не нравится.

Что такое дружба?
Если станет туго,
То во всём, как на себя,
Положись на друга.

Что такое дружба?
Крепкая опора.
Вместе верные друзья
Могут сдвинуть горы.

Что такое дружба?
Это счастье, дети,
Это небо чистое,
Мир на всей планете!

Учитель: - В  «Словаре русского языка»  С. И. Ожегова понятие «Дружба» определено так:
Дружба - близкие отношения, основанные на взаимном доверии, привязанности, общности интересов.  - Можете ли вы что-то добавить к этому определению? (Ответы учеников)  2. Просмотр фрагмента мультфильма «Приключения Кота Леопольда».          - Ребята, сейчас мы посмотрим мультфильм про кота Леопольда и ответим на вопрос: к чему призывает нас кот Леопольд?(Просмотр мультфильма «Приключения кота Леопольда».)                                Учитель: - «Ребята, давайте жить дружно!» - призывает кот Леопольд. Что значит дружно? (Ответы учеников)

3.
 Анализ
содержания стихотворения.
Учитель: - Детский писатель Борис Заходер сочинил стишок и назвал его «Мы – друзья» (читают дети).С виду мы не очень схожи:Петька толстый, я худой,Не похожи мы, а всё жеНас не разольёшь водой!Дело в том, что он и я -Закадычные друзья!Всё мы делаем вдвоём:Даже вместе... отстаём! Дружба дружбою, однако,И у нас случилась драка...Дрались честно,Как положено друзьям: - Я как стукну!- Я как тресну!- Он как даст!- А я как дам!Скоро в ход пошли портфели.Книжки в воздух полетели. Словом, скромничать не буду -Драка вышла хоть куда!Только смотрим - что за чудо?С нас ручьём бежит вода! Это Борькина сестраОблила нас из ведра!А она еще смеётся:- Вы действительно друзья!Вас водой разлить нельзя! Учитель: - Скажите мне, ребята, мальчики живут дружно или нет? (Дети высказывают свои мнения, предположения.)- Мы рассмотрели ситуацию, в которой один мальчик заступился за своего друга, но потом его тоже стукнул, чтобы тот не дрался.  Как вы думаете, какие законы помогают этим мальчикам дружить? (Ответы детей) 1.Помогай другу в беде  (1 лепесток ЦВЕТКА ДРУЖБЫ)                                2.Останови друга, если он делает что-то плохое, но не применяй при этом силу  (2 лепесток)                                                                                4.  Игра «Разноцветные рукавички» Учитель: - Всем известно, что настоящие друзья всё делят пополам. Давайте проверим, а умеете ли вы работать в парах. Сыграем в игру «Разноцветные рукавички». Я прошу объединиться в пары соседей по парте. Возьмите на двоих одну коробку цветных карандашей. Перед вами лежат рисунки «рукавичек». Посмотрите, какие они бесцветные, без узоров. В каждой паре договоритесь, друг с другом, как вы будете украшать эти рукавички. Каждый из вас будет раскрашивать свою рукавичку, но узоры у вас должны быть одинаковые и яркие. Вам понятно задание? Тогда начинаем работать.            Игра со зрителями.Друзья! Задам я вам вопрос,А вы над ним подумайте,Подумайте, одно из двух – Да или нет – ответьте вслух.Коль вы находчивы сполна,Поможет рифма, но онаНастолько хитрая у нас,Что может с толку сбить подчас.- Скажи, приветствуя рассвет,Поёт ли сом усатый? (Нет!)- А, рассекая гладь пруда,Умеют плавать гуси? (Да!)- А если солнцем снег согрет,Он станет льдом холодным? (Нет!)- Ответь, а может резедаЦвести в саду зимою! (Нет!)- А крокодил собрать букетИз белых астр может? (Нет!)- Верблюд способен, дай ответ,Идти три дня без пищи? (Да!)- А тех, кто трудится всегдаВ народе уважают? (Да!)- В конце спросить пришла пора -А вам понравилась игра? (Да!)(Учащиеся заканчивают выполнение задания, после выполнения работы обсуждаем, у кого рукавички получились особенно яркими, у кого узоры на рукавичках симметричные) Учитель:  - Красивые рукавички нам помогли,                   Согрели нас в холод, от стужи спасли.- Ребята, какие правила дружбы помогли вам в работе? 3. Не жадничай! (3 лепесток).                                                                       4. Помогайте друг другу (4 лепесток).  - Что было бы, если бы люди не дружили друг с другом? (Ответы учеников)                                                          Учащиеся класса исполняют песню «Если с другом вышел в путь» (слова В.Шаинского, муз. М.Танича).                                                                                5. Анализ ситуаций.Учитель: - Ребята, у меня много друзей и вот однажды с ними произошёл такой случай.                                   «Друзья».                                                                                Однажды Саша принес в школу электронную игру «Футбол». К нему тут же подбежал Максим и закричал: «Мы же с тобой друзья, давай вместе играть!».                                                               - Давай! - согласился Саша. Подошли и другие ребята, но Максим заслонил от них игру.                                                                                - Я - Сашин друг! - гордо сказал он. - Я буду с ним играть.                                             На другой день Денис принес в класс трансформеров. И опять первым возле него оказался Максим.- Я - твой друг! - опять произнес он. - Будем вместе играть.                                                        Но тут подошёл Саша.  - И меня примите.- Нет, не примем, - сказал Максим. - Почему? - удивился Саша. - Ты же мой друг, сам вчера говорил. - То вчера, - объяснил Максим. - Вчера у тебя игра была, а сегодня у него роботы. Сегодня я с Денисом дружу. Учитель:  - Считаете ли вы Максима настоящим другом? Почему?- Какое правило дружбы забыл Максим? (Ответы учащихся)5. Дружить нужно не для того, чтобы друг  тебе что-то хорошее сделал, не потому, что это выгодно, а потому, что этот человек тебе близок, близки его интересы.                                                  - А вот ещё одно произведение на эту же тему. Как вы оцените ситуацию, описанную в стихотворении Л.Фадеевой «Дружба навсегда»
Стихотворение
Л.Фадеевой «Дружба навсегда» (читает ученица)

Я с
Петровой подружилась!
Я с
ней сушкой поделилась.
Мы с
Петровой после чтенья
Съели
всё моё печенье.
Я
конфету ей отдам
Всю!
Не надо пополам!
И
вдруг Петрова убежала,
Когда
закончилась еда.
А
ведь вожатая сказала
Что
дружба –
Это
навсегда!

Учитель:
- Запомните,
ребята, что у вас никогда не будет друзей, если вы будете похожи на героя этого
стихотворения.
-  А чтобы дружба между ребятами сохранилась, что нужно сделать? (Ответы ребят)- Правильно, Максим  и Петрова должны попросить прощения у ребят.  Стих. С.Погореловский (читает ученик) Побил меня Гуляев Колька:Зачем снежком я запустил?Но я реветь не стал нисколько,Я молча слёзы проглотил! Пришёл домой, захлопнул двери,Ничком свалился на кровать.А я-то в дружбу нашу верил!..Но больше дружбе не бывать! А собирались всем делиться,Как настоящие друзья!На теплоход один проситься,Матросом – ты, матросом – я! Хотели вместе мы по светуПоплавать вдоль и поперёк…Ах, Колька, Колька, что ж ты это?!Такую дружбу не сберёг! Ты не сберёг мечты хорошей,И вот всему конец теперь!..Но чьи шаги у нас в прихожей?Кто приоткрыл тихонько дверь? Да это Колька – так несмелоВошёл с поникшей головой:«Прости уж! Сердишься?.. За дело!Беда, горячий я какой!» Я подхожу к нему миритьсяИ говорю ему: «Ну что ж!Я не сержусь: чего сердиться?Я так и знал, что ты придёшь!»Учитель: - Осознать свою ошибку – это ещё одно правило дружбы.6. Умей признавать свои ошибки  (6 лепесток).                                                     6. Игра «Собери пословицу»Учитель:  - О дружбе народ сложил много пословиц и поговорок. Какие из них вы знаете?- Я предлагаю вам вспомнить ещё некоторые пословицы. Игра «Собери пословицу».Для этой игры мы объединимся в команды (группы), каждая группа получит пословицу, но она разрезана на слова. Вам нужно из слов собрать пословицу.1. Сам погибай,                  а товарища выручай.2. Старый друг,                  лучше новых двух.3. Без друга -                      на душе вьюга.4. Друг за друга стой -      выиграешь бой.5. Нет друга – ищи,           а нашёл – береги.6. Не имей сто рублей,       а имей сто друзей.7. Крепкую дружбу           и топором не разрубишь.8. Друг познаётся              в беде. - Молодцы, ребята. У вас получились правильные пословицы. Объясните, как вы их понимаете. (Дети объясняют смысл пословиц).7. Анализ стихотворения- Учитель: - О чём следующее стихотворение? (Читают дети)Что такое дружба?                                                                                Спросила я у птицы.Это когда коршунЛетает вместе с синицей.Спросила я у зверя:Что такое дружба?Это, когда зайцуЛисицы бояться не нужно. А после спросила я у девочки:Дружба - что такое?Это что-то огромное,Радостное, большое. Это когда ребята все сразу,Все вместе играют,Это когда мальчишкиДевчонок не задирают. Дружить должны все на свете:И звери, и птицы, и дети!(Выслушиваются ответы учащихся)
Учитель: - В этом
стихотворении говорится о том, что дружба – это когда тебя понимают и уважают
твои интересы. Это ещё один закон дружбы.
7.
Друг должен понимать и уважать интересы друга  (7 лепесток).
8.  Инсценирование
стихотворения
Учитель: - Хорошо когда в
воскресный день к вам приходят товарищи. Вы вместе играете, читаете, мастерите.
И, порой,  нарушаете привычный порядок в комнате. Послушайте шуточное
стихотворение Э.Успенского «Мама приходит с работы» (Читают ученики)
 Инсценирование
стихотворение Э.Успенского
Мама
приходит с работы,
Мама
снимает боты.
Мама
в комнату проходит.
-
Был на квартиру налёт?
-
Нет.
-
К нам заходил бегемот?
-
Нет.
-
Может быть дом не наш?
-
Наш.
-
Может не наш этаж?
-
Наш.
Просто
приходил Серёжка,
Поиграли
мы немножко.
-
Значит это не обвал?
-
Нет.
-
Слон у нас не танцевал?
-
Нет.
-
Очень рада.
 Оказалось,
я напрасно волновалась.

Учитель: Какова основная
мысль этого стихотворения?
(После игр надо
обязательно всё убрать, привести в порядок.)
Учитель: -
Настоящая дружба зарождается в школе. Послушайте стихотворение о школьной
дружбе (читают дети).
          1. Дружба
настоящая
              В
школе начинается,

Чтобы не кончаться никогда.

Дружба настоящая

Сердцем проверяется,

Значит, эта дружба – навсегда!
         2. Пусть
бегут по школьной лестнице

Сентябри за сентябрями.
             Наша
дружба не разделится,
             А
умножится с годами!
         3. Наша
дружба с нами учится,

Отдыхает с нами вместе!

Вместе с ней нельзя соскучиться,
             Как с
хорошей звонкой песней!

9. Игра    «Танец
с шарами»

Для
игры от каждой команды нужны два человека. Встать парами, лбами держать
воздушный шар и танцевать под музыку. Пара, которая дольше всех удержит шар и
лучше станцует, становится победителем.

10.
Беседа о друзьях
Учитель: - Ребята, а у всех вас есть друзья? А есть ли те, у кого нет друзей? (Ответы детей).- Как вы считаете, у вашего лучшего друга могут быть друзья кроме тебя? Как вы к ним относитесь?Нельзя ограничивать друга только своей дружбой. Поэтому и закон о дружбе такой:8. Уважай право друга иметь других друзей, кроме тебя (8 лепесток).   IV. Подведение итогов (рефлексия)Учитель: - Наше мероприятие подошло к концу. Давайте вспомним все законы дружбы. Правила дружбы мы повесим в наш уголок, и будем стараться их выполнять. Мы хотим закончить наш праздник следующими пожеланиями (чтение хором):

Стихотворение
И. Меднина «Давайте дружить».

Давайте
будем
Дружить
друг с другом,
Как
птица – с небом,
Как
ветер – с лугом,
Как
парус – с морем,
Трава
– с дождями,
Как
дружит солнце
Со
всеми нами.

Учитель:
- Впереди у вас длинная дорога жизни. И пусть на вашем жизненном пути
встречаются друзья, чьи сердца будут наполнены добротой, взаимоуважением,
бескорыстием. И в дорогу возьмём с собой песню.
(Дети
поют песню «Вместе весело шагать»).

file_name: классный час дружба начинается с улыбки.doc

alt: МБОУ «лицей 30» ВНЕКЛАССНОЕ

alt: Ход мероприятия I . Организационный момент

alt: Ах, Колька, Колька, что ж ты это?!

alt: Это что-то огромное, Радостное, большое

alt: Значит, эта дружба – навсегда! 2

title: Классный  час  "Дружба  начинается  с улыбки"


extracted_text:
МУНИЦИПАЛЬНОЕ БЮДЖЕТНОЕ ОБЩЕОБРАЗОВАТЕЛЬНОЕ УЧРЕЖДЕНИЕ
ВЕРХНЕДОНСКОГО РАЙОНА
ШУМИЛИНСКАЯ СРЕДНЯЯ ОБЩЕОБРАЗОВАТЕЛЬНАЯ ШКОЛА

УТВЕРЖДАЮ:
Директор
  МБОУ Шумилинской СОШ
_____________
  Сакменнова В.В..
Приказ
  от«30» августа 20 19 г. № 77

РАБОЧАЯ  ПРОГРАММА

По
предмету  _______ОДНКНР

основное общее
образование , 6 класс

Количество часов     35ч                Уровень
       базовый_____
Учитель
Симонова
Ирина Стефановна

Рабочая
программа  разработана  на основе Примерной основной образовательной
программы основного общего образования по истории, ООП ООО  МБОУ
Шумилинской СОШ, «Концепции духовно-нравственного развития и воспитания
личности гражданина России», в соответствии с требованиями Федерального
государственного образовательного стандарта (ФГОС ООО) и Учебным планом МБОУ
Шумилинской СОШ.

2019

Планируемые
результаты освоения курса «Основы духовно-нравственной культуры народов России»

 Личностные результаты:
- в рамках воспитания российской гражданской идентичности:
уважение к Отечеству, прошлому и настоящему многонационального народа России;
осознание своей этнической принадлежности, знание культуры своего народа,
своего края, основ культурного наследия народов России; усвоение традиционных
ценностей многонационального российского общества;
- уважительное и доброжелательное отношение к другому человеку,
его культуре, вере, к культуре, религии, традициям, ценностям народов России;
- осмысление социально-нравственного опыта предшествующих
поколений, способность к определению своей позиции и ответственному поведению в
современном обществе;
- осознание значения семьи в жизни человека и общества, принятие
ценности семейной жизни;

Метапредметные результаты определяют круг универсальных учебных действий разного
типа (познавательные, коммуникативные, рефлексивные, информационные), которые
успешно формируются средствами данного предмета. Среди них:
Регулятивные
УУД
1.
Умение самостоятельно определять цели обучения, ставить и формулировать новые
задачи в учебе и познавательной деятельности, развивать мотивы и интересы своей
познавательной деятельности.
2.
Умение самостоятельно планировать пути достижения целей, в том числе
альтернативные, осознанно выбирать наиболее эффективные способы решения учебных
и познавательных задач.
3.
Умение соотносить свои действия с планируемыми результатами, осуществлять
контроль своей деятельности в процессе достижения результата, определять
способы действий в рамках предложенных условий и требований, корректировать
свои действия в соответствии с изменяющейся ситуацией.
4.
Умение оценивать правильность выполнения учебной задачи, собственные
возможности ее решения.
5.
Владение основами самоконтроля, самооценки, принятия решений и осуществления
осознанного выбора в учебной и познавательной.

Познавательные
УУД
1.
Умение определять понятия, создавать обобщения, устанавливать аналогии,
классифицировать, самостоятельно выбирать основания и критерии для
классификации, устанавливать причинно-следственные связи, строить логическое
рассуждение, умозаключение (индуктивное, дедуктивное, по аналогии) и делать
выводы.
2.
Умение создавать, применять и преобразовывать знаки и символы, модели и схемы
для решения учебных и познавательных задач.
3.
Смысловое чтение.
4.
Формирование и развитие экологического мышления, умение применять его в
познавательной, коммуникативной, социальной практике и профессиональной
ориентации.
5.
Развитие мотивации к овладению культурой активного использования словарей и
других поисковых систем.
Коммуникативные
УУД
1.
Умение организовывать учебное сотрудничество и совместную деятельность с
учителем и сверстниками; работать индивидуально и в группе: находить общее
решение и разрешать конфликты на основе согласования позиций и учета интересов;
формулировать, аргументировать и отстаивать свое мнение.
2.
Умение осознанно использовать речевые средства в соответствии с задачей
коммуникации для выражения своих чувств, мыслей и потребностей для планирования
и регуляции своей деятельности; владение устной и письменной речью,
монологической
контекстной
речью.
3.
Формирование и развитие компетентности в области использования
информационно-коммуникационных технологий (далее – ИКТ).

Предметные
результаты освоения курса «Основы духовно-нравственной культуры народов России»
Выпускник научится:
- выделять этапы становления и развития народов
России, их духовно-нравственных и культурно-религиозных традиций;
- использовать этнографическую, лингвистическую,
конфессиональную карты как источники информации о территории, народах,
этно-языковых группах, религиях России, о направлениях миграционных потоков
внутри Российской федерации;
- проводить поиск информации о культуре, истории,
религии, фольклоре народов России в разных источниках (письменные,
вещественные, телевидение, интернет);
- составлять описание образа жизни, культуры,
духовно-нравственных традиций, менталитетов, занятий, быта, языков, истории
народов России; рассказывать о значительных событиях в их прошлом и настоящем;
- раскрывать понятия: традиции, личность,
мировоззрение, нравственность, менталитет, традиционные религии; выявлять
главные характеристики этих понятий;
- сравнивать менталитеты народов России, выявлять их
различия и сходства;
- объяснять причины и следствия ключевых явлений в
духовно-нравственной культуре народов России;
- давать оценку событиям, явлениям и личностям
отечественной культуры.
Выпускник получит возможность научиться:
- давать сопоставительную характеристику традиций,
религий, менталитетов, ценностей народов России;
- сравнивать свидетельства различных источников,
выявлять в них общее и различия;
- составлять на основе полученной на уроке информации
и дополнительной литературы описания событий, явлений, имен, памятников,
традиций духовно-нравственной культуры народов России.
Содержание курса
«Основы духовно-нравственной культуры народов России»
6 КЛАСС (34 ч.)
Раздел 1. Традиции народов России (8 ч.) Влияние нации на формирование народности. Традиции и обычаи русского
народа. Традиции и обычаи татарского народа. Традиции и обычаи украинского и
белорусского народов. Традиции и обычаи башкирского народа. Традиции и обычаи
народов Кавказа и Закавказья. Традиции и обычаи казахского народа. Традиции и
обычаи малых народов.
Раздел 2. Традиционные религии России (7 ч.) Вклад религии в развитие материальной и духовной культуры общества. Принятие
христианства на Руси, влияние Византии. Христианские конфессии. Первые
мусульманские государства на территории России. Направления
в исламе. Народы России, исповедующие буддизм. Течения в буддизме.
Раздел
3. Влияние культуры на личность (2 ч.) Невозможность жизни человека
вне культуры. Влияние характера личности на её вклад в культуру.
Раздел 4. Менталитет народов России (6 ч.) Особенности
менталитета русского народа. Особенности менталитета украинского и белорусского
народов. Особенности менталитета татарского народа. Особенности менталитета
башкирского народа. Особенности менталитета казахского народа. Особенности
менталитета малых народов России.
Раздел
5. Культура и нравственность (8 ч.) Законы нравственности
– часть культуры общества. Роль семьи в жизни человека. Православные
Софийские соборы. Совесть.
Честь.
Героизм. Культура поведения человека. Этикет в разных
жизненных ситуациях. Защита проектов(2). Итоговый урок.

Тематическое
планирование курса «Основы духовно-нравственной культуры
народов России»

№

Наименование раздела и темы

Общее количество часов

Формы контроля

1.

Традиции народов России

8 ч

Фронтальный опрос

2.

Традиционные
  религии России

7 ч

Проверочная работа

3.

Влияние
  культуры на личность

2 ч

Фронтальный опрос

4.

Менталитет
  народов России

6 ч

Фронтальный опрос

5.

Культура и нравственность

8 ч

              Проект

Защита проекта

2 ч

Итоговый урок

1 ч

Итого

34

Приложение 1.
Календарно-тематическое планирование
учебного предмета
«Основы духовно- нравственной культуры
народов России»
6 класс
35 часов (1 час в неделю)

№
п/п

Тема

Дата по плану

Дата по факту

Традиции народов России(8часов)

1

Влияние
  нации на формирование народности.

04.09

2

Традиции
  и обычаи русского народа

11.09

3

Традиции и обычаи татарского народа.

18.09

4

Традиции и обычаи украинского и белорусского народов.

25.09

5

Традиции и обычаи башкирского народа.

02.10

6

Традиции и обычаи народов Кавказа и Закавказья.

09.10

7

Традиции и обычаи казахского народа.

16.10

8

Традиции
  и обычаи малых народов.

23.10

Традиционные
  религии России (7часов)

9

Вклад религии в развитие материальной и духовной культуры
  общества.

30.10

10

Принятие христианства на Руси, влияние Византии.

13.11

11

Христианские
  конфессии.

20.11

12

Первые
  мусульманские государства на территории России.

27.11

13

Направления в исламе.

04.12

14

Народы России, исповедующие буддизм.

11.12

15

Течения
  в буддизме.

18.12

16

Проверочная
   работа (№1) по итогам первого полугодия «Нравственная культура народов
  России».

25.12

Влияние
  культуры на личность(2часа)

17

Невозможность жизни человека вне культуры

15.01

18

Влияние характера личности на её вклад в культуру.

22.01

Менталитет
  народов России(6 часов)

19

Особенности
  менталитета русского народа.

29.01

20

Особенности
  менталитета украинского и белорусского народов.

05.02

21

Особенности
  менталитета татарского народа.

12.02

22

Особенности
  менталитета башкирского народа.

19.02

23

Особенности
  менталитета казахского народа.

26.02

24

Особенности
  менталитета малых народов России.

04.03

Культура и нравственность (8часов)

25

Законы нравственности – часть культуры общества

11.03

26

Роль семьи в жизни человека.

18.03

27

Православные
  Софийские соборы.

01.04

28

Совесть.

08.04

29

Честь.

15.04

30

Героизм.

22.04

31

Культура поведения человека.

29.04

32

Этикет в разных жизненных ситуациях.

06.05

33

Защита
  проектов

13.05

34

Защита
  проектов

20.05

35

Итоговый
  урок.

27.05

Согласовано:
Заместитель
директора по УВР

И.С. Симонова

Приложение 3
Лист корректировки рабочей
программы
.

№
  урока из КТП

Тема
  урока по КТП

Дата
  по плану

Вид
  коррек-тировки

Причина
  коррек-тировки

Дата
  коррек-тировки

СОГЛАСОВАНО
УТВЕРЖДАЮ:
заместитель директора по
УВР                                         Директор школы:
___________________(Симонова И.С.)
__________________(                      .)

file_name: Программа курса ОДНКНР 6кл.docx

alt: Умение определять понятия, создавать обобщения, устанавливать аналогии, классифицировать, самостоятельно выбирать основания и критерии для классификации, устанавливать причинно-следственные связи, строить логическое рассуждение, умозаключение (индуктивное, дедуктивное, по…

alt: России; рассказывать о значительных событиях в их прошлом и настоящем; - раскрывать понятия: традиции, личность, мировоззрение, нравственность, менталитет, традиционные религии; выявлять главные характеристики этих понятий;…

alt: Защита проектов 13.05 34

intro: Данная программа разработана для обучающихся 6 класса. Знакомит с традиционными религиями, которые исповедуют народы России., менталитетом народов России. Дает возможность раскрыть вклад религии в культуру народа, его традиции и ценности

религиоведение

group: Дисциплины

tags: нравственность

title: рабочая программа курса ОДНКНР  6 класс


extracted_text:
МІНІСТЕРСТВО ОСВІТИ І НАУКИ, МОЛОДІ ТА СПОРТУ
Донецький електрометалургійний технікум

КОНТРОЛЬНА РОБОТА
Варіант 6
з навчальної дисципліни
«Політична економія»
студента(ки) заочної форми
навчання
ФИО

Викладач Шумська Л.А.

Варіант 6

1.     Розширене відтворення робочої
сили та вплив на нього держави.
2.     Економічна система
капіталізму на вищій стадії його еволюції.
3.     Світове господарство і його
структура.

1. Приступаючи до вивчення змісту теми перш за все
потрібно зосередити свою увагу на розуміння сутності зайнятості. Людський
фактор є головною продуктивною силою суспільства. Людськой фактор  в системі
основних факторів виробництва унікальне. Воно обумовлене тим, що всі фактори
можуть взаємодіяти і здійснювати виробництво продукції завдяки трудовій
діяльності людини. Тому у відтворенні продуктивних сил насамперед слід виділяти
відтворення особистого фактора – людини праці і підприємця.
Зайнятість – це складова відтворення працездатного
населення суспільства. Зайнятість передусім означає, що потенційний носій
особистої продуктивної сили – робочої сили чи підприємницького хисту, включений
до складу продуктивних сил суспільства і здійснює працю чи підприємницьку
діяльність.
Відтворення робочої сили це не тільки зайнятість і праця.
У сучасних умовах вона повинна  органічно поєднуватися із задоволенням
особистих потреб людини, в тому числі таких: рівень оплати праці, характер
праці, умови праці, тривалість робочого дня, охорона праці, компенсація за
шкідливість, інтенсивність праці тощо. Людина працює не заради праці як такої:
праця повинна піднести добробут людини, її соціальний статус у суспільстві, на
підприємстві, у сім’ї, в особистому щасті.
Значну роль у суспільному  виробництві відіграють і
підприємці як продуктивна сила і душа ринкової економічної системи, але
локомотивом продуктивних сил є творча діяльність науковців та освітян, які
підносять продуктивну силу людського фактора щоразу на все вищий щабель.
Виходячи зі сказаного, можемо дати таке визначення зайнятості:
це діяльність громадян, пов’язана із задоволенням особистих і суспільних
потреб, яка приносить їм дохід у грошовій чи іншій формі.
Слід мати на увазі, що ринкові відносини передбачають
вільний вибір людиною професії та місця роботи відповідно до здібностей, добровільну
незайнятість громадян, не допускають примусової праці в будь-якій формі, за
винятком випадків, передбачених законодавством країни. При цьому економічна
наука відрізняє два види зайнятості громадян: повну і неповну.
Запам’ятаймо, що повна зайнятість означає використання
всіх придатних для цього ресурсів і характеризується достатністю робочих місць
для  тих, хто потребує оплачуваної роботи, тобто має бути забезпечена
зайнятість усіх, хто бажає і здатен працювати. Якщо економіка має  недостатньо
робочих місць, то формується неповна зайнятість: певна кількість робочої сили
вимушено залишається без роботи. Зазначимо, що не всі придатні для зайнятості
трудові ресурси мають бажання займатися тим чи іншим родом економічної
діяльності, яка приносить їм дохід.
Важливим показником ефективної зайнятості є
раціональна зайнятість: суспільно корисний характер трудової діяльності;
оптимальна структура народного господарства, що забезпечує суспільний поділ
праці згідно з існуючими потребами; використання сучасних досягнень науки і
техніки; професійно-кваліфікаційна структура сукупної робочої сили та адекватна
їй система робочих місць.
Повнота і раціональність у комплексні визначають
ефективність зайнятості, тобто забезпечуваний нею оптимальний соціально-економічний
результат у певний час і за конкретних умов.
Зайнятість населення в сучасній економіці реалізується
через конкретні форми включення працівника в економічну систему.
Найпоширенішими серед них є: наймана праця за угодою (в Україні понад 72% усіх
працюючих); праця осіб – співвласників кооперативних, колективних та
акціонерних підприємств і організацій; праця громадян зайнятих в особистому
підсобному сільському господарстві; праця громадян, зайнятих індивідуальною
трудовою діяльністю; праця осіб, зайнятих у фермерських господарствах; зайняті
підприємництвом; зайняті громадською роботою.
Помітним сегментом є часткова зайнятість, до якого
належать надлишкові працівники, у зв’язку з спадом чи застоєм виробництва.
Використовуючи матеріали навчального посібника [1,
19.2] розгляньте неокласичну, кейнсіанську теорії зайнятості та прихильників
теорії раціональних сподівань.
Сучасна економічна система породжує таке явище, як
безробіття. Концепція повної зайнятості не означає відсутності безробіття.
Західні економісти обгрунтовують, що повна зайнятість досягається тоді, коли
рівень безробіття не перевищує її природного рівня. А в даний час вважається,
що природний рівень безробіття дорівнює приблизно 5-6% робочої сили. Отже, якщо
94-95% робочої сили країни зайняті, то існує повна зайнятість.
Кого відносять до безробітних? Безробітними вважаються
працездатні громадяни працездатного віку, які з незалежних від них причин не
мають підходящої роботи,  заробітку, зареєстровані у державній службі
зайнятості та отримують відповідну грошову допомогу, дійсно шукають роботу та
здатні братися за неї.
Основними його видами є природне і циклічне
безробіття. Природне безробіття є добровільним, фрикційним і структурним.
Звертаємо увагу на те, що добровільне безробіття
виникає тоді, коли робітники не хочуть працювати за пропоновану їм заробітну
плату, але стали б  до роботи, якби вона була вищою.
Фрикційне безробіття виникає внаслідок постійного руху
населення між видами праці, регіонами, а також на різних стадіях життєвого циклу.
Через те що фрикційні безробітні часто шукають кращої роботи або змінюють місце
роботи, вони теж вважаються добровільно безробітними.
Структурне безробіття означає невідповідність між
пропонуванням і попитом на працівників. Ця невідповідність виникає тоді, коли
попит на один різновид праці зростає, тоді як на інший зменшується.
Існує також вимушене безробіття, зумовлене перепадами
ринкової кон’юнктури, воно характеризується своєю тривалістю. Вимушене
безробіття буває сезонне, технологічне і конверсійне.
Особливою складовою безробіття є циклічне безробіття,
викликане спадом, тобто тією фазою циклу, коли виробництво і сукупний попит
абсолютно скорочуються. Циклічне безробіття виходить за межі природного
безробіття і є свідченням неповної зайнятості.
Отже, люди, що мають роботу – зайняті, люди, які не
мають роботи, але шукають її – безробітні, а ті, що не мають роботи і не
шукають її – незайняті.
Таким чином, відтворення робочої сили в ринковій
економіці – це безперервний процес відтворення зайнятої його складові (головний
елемент) і незайнятої (безробітних). Безробіття є соціально-економічним лихом
для суспільства. Втрата роботи істотно знижує життєвий рівень працівника,
завдає йому морально-психологічної травми внаслідок відчуження від виробництва.
За період безробіття знижується кваліфікація, втрачається самоповага,
формується почуття самотності та непотрібності. Погіршується фізичний і
психологічний  стан людини.
Але головна “ціна” безробіття – невипущена продукція.
Коли економіка не спроможна створити достатню кількість робочих місць для всіх,
хто хоче і може працювати, потенціальне виробництво товарів і послуг
втрачається назавжди. Відомий дослідник в області економіки Артур Оукен
математично виразив відношення між рівнем безробіття і відставанням обсягу суспільного
продукту. Це відношення, відоме науці як закон Оукена, показує, якщо фактичний
рівень безробіття перевищує природний рівень на 1%, то відставання обсягу
суспільного продукту становить 2,5% [див.: Макконнелл К.Р., Брю С.Л. Экономикс,
Т. 1. – с. 160].
Завершальним етапом вивчення теми є вияснення факторів
та показників розширеного відтворення робочої сили. Перш за все слід пам’ятати,
що відтворення робочої сили не співпадає з відтворенням людського ресурсу. Це
однопорядкові, але не тотожні процеси. Процес відтворення робочої сили є більш
специфічним. До нього належить не тільки відтворення самого носія робочої сили,
але й тих відносин, які виникають у процесі відтворення робочої сили (відносини
наймання, ринку праці, зайнятості). Процес відтворення робочої сили – це,
по-перше, виробництво робочої сили, тобто підтримання і відновлення фізичних і
розумових здібностей людей праці, у т.ч. заміну працівників, які вибувають з
процесу виробництва; по-друге, розподіл робочої сили в галузях, підрозділах і
сферах народного господарства, і, по-третє, споживання робочої сили, тобто її
використання в процесі виробництва.
Базуючись на досягнутому рівні розв’язання даної
проблеми, можна весь процес відтворення робочої сили поділити на такі чотири
фази [1, с. 349]:
1)
формування (виробництво) робочої
сили;
2)
розподіл і перерозподіл робочої
сили за сферами зайнятості, галузями народного господарства, економічними
регіонами;
3)
обмін, який служить з’єднанню
робочої сили і засобів виробництва. При цьому учасниками обміну, з одного боку,
є роботодавець, з другого, власник робочої сили;
4)
споживання (використання) робочої
сили, яке отримує матеріальне втілення в кінцевому продукті праці.
На ринку праці відбувається досить жорсткий
відбір найбільш здібних, підприємливих. Слабих і нездібних ринок праці не
приймає. Разом з тим він стимулює висококваліфіковану працю, високу дисципліну,
сприяє створенню жорсткого взаємозв’язку між внеском кожного (граничною
продуктивністю праці) і оплатою праці.
Національний ринок праці охоплює все суспільне
відтворення – через нього кожна галузь і кожне підприємство одержують необхідну
їм кількість кадрів не тільки заданого професійно-кваліфікаційного складу, але
й певних культурних і етичних властивостей, адекватних вимогам демократичної і
цивілізованої економіки.
Звертаємо увагу на те, що принциповою
особливістю відтворення і розвитку людського ресурсу в розвинутих країнах є
значне розповсюдження підприємницької діяльності. Так, приблизно кожен десятий із працюючих у США,
Франції, Великобританії, кожен сьомий в Японії, кожен п’ятий в Італії є
підприємцем. Розширюються масштаби особистого володіння. Наприклад, близько 80%
зайнятих у західних країнах у тій чи іншій формі виступають власниками сімейної
справи, дрібних, малих, середніх і великих підприємств, власниками акцій корпорацій.
Новим аспектом відтворення робочої сили є й те, що
воно спирається на потужну інфраструктуру, а також на гігантські організаційні
структури, які охоплюють не тільки економіку, але й численні державні,
громадські й приватні інститути, включаючи національну систему освіти, установи
культури, охорони здоров’я, некомерційні соціальні організації, інститут
сім’ї.
Важливо й те, що, видатки на розвиток трудових
ресурсів, які здійснюються за рахунок державного бюджету, підприємств, окремих
підприємців не оподатковуються і не ставлять трудящого у зв’язку з цим в
юридичну чи фактичну залежність від підприємств, держави, суспільства в цілому.
Здійснюється, таким чином, свого роду безоплатне фінансування розвитку робочої
сили до використання її як елемента продуктивних сил.
Завершуючи вивчення теми, слід розглянути проблеми
політики зайнятості в Україні [1, с. 353-356]. Крім того, рекомендуємо
використати матеріали Закону України “Державна програма зайнятості населення на
2001-2004 роки” [Див.: список літератури до плану семінарських занять теми 19;
6, с. 6-11]. Так, чисельність працівників, зайнятих економічною діяльністю
поступово дещо збільшиться – з 20,4 млн. чол. в 2001 р. до 21,53 млн. чол. у
2002 р. Чисельність працівників, зайнятих на державних підприємствах буде
перманентно знижуватися (на 5% щорічно) і орієнтовно становитиме в 2004 р. 7
млн. чол., тобто 1/3 зайнятого населення.
Також знизиться чисельність зайнятих за наймом і буде
становити в 2004 р. 16,7 млн. чол., а працюючих не за наймом – збільшиться на
2,7 – 2,8 млн. чол. і складе 4,8 млн. чол. За період 2001-2004 рр. кількість
новостворених робочих місць перевищить 1,6 млн. одиниць. Очікується, що число
випускників вищих навчальних закладів І-ІV рівнів складе 370 тис чол. щорічно.
А професіональне навчання персоналу на виробництві по новим професіям зросте з
300 тис. чол. в 2001 р. до 500-550 тис. чол. у 2004 р.
Ці планові дані свідчать, що в 2001-2004 рр.
відбудеться деяке зрушення у бік переходу України до розширеного відтворення
робочої сили в наступні періоди. З іншого боку, слід враховувати і те, що за
розрахунками спеціалістів процес скорочення населення в Україні триватиме на
протязі усієї першої половини ХХІ ст. Тому, очевидно, процесу відтворення
робочої сили в Україні будуть характерны такі дві властивості: розширене
відтворення за якісними показниками (рівень освіти, нові спеціальності, якість
праці, більш прогресивна структура робочої сили тощо) і звужене відтворення за
кількісними показниками (скорочення абсолютної чисельності населення,
скорочення чисельності населення працездатного віку і т.д.). Такі довгострокові
негативні наслідки трансформаційної кризи в Україні в період 2001-1999 рр.

2. З
точки зору формаційного підходу та відносин власності на засоби виробництва
виділяється п’ять способів виробництва – первіснообщинний, рабовласницький,
феодальний, капіталістичний  і соціалістичний (комуністичний). Капіталістичний
спосіб виробництва виникнув (постав), ще на початку ХVІ ст. і
продовжує залишатися провідною економічною формацією і в ХХІ ст.
Перша стадія розвитку цього способу виробництва
одержала в політичній  економії назву капіталізм вільної конкуренції. В
літературі цьому капіталізму іноді дають й інші назви: класичний капіталізм,
домонополістичний капіталізм, капіталізм вільного підприємництва, дикий
капіталізм. Проте усі економісти згодні з тим, що певний історичний період
існував капіталізм вільної конкуренції.
Починаючи вивчення теми, студент, перш за все, повинен
засвоїти, що як  економічний лад  представляє собою капіталізм вільної
конкуренції? Це така економічна система, яка характеризується приватною
капіталістичною власністю на речові ресурси, використанням найманої праці та
системи ринків чистої конкуренції. Конкурентний капіталізм, пише П.Самуельсон –
це складний механізм мимовільної  координації, що діє через систему цін і
ринків, механізм зв’язку, який слугує для об’єднання знань і дій мільйонів
різних індивідів [Самуэльсон П. Экономика: Пер. с англ. – М.: Прогресс, 1964. –
с. 53-54]; див. також: Макконел К.Р., Брюс С.Л. Экономикс: Принципы, проблемы и
политика. В 2 т. Пер. с англ. – М.: Республика, 1992. – Т. 1 – с 47 ).
Зауважте, що радянські економісти вважали, що  “капіталізм – остання
експлуататорська формація, яка зародилась у надрах феодалізму…” (Экономическая
энциклопедия: Политическая экономия: В 4т. / За ред. А.М. Румянцева. – М.:
Экономика, 1979. - Т.2. – с.103).
Далі слід вивчити наступні ознаки капіталізму  вільної
конкуренції:
-
приватна власність на
засоби виробництва;
-
система найманої праці;
-
свобода підприємництва і
вибору;
-
ринкова система та вільна
конкуренція;
-
важлива роль прибутку;
-
обмежена роль держави
[Політична економія: Навч. посібник / За ред. К.Т.Кривенка, (далі 1),
с.372-374].
Після вивчення сутності капіталізму, необхідно звернути
увагу на вияснені об’єктивних основ та шляхів виникнення і розвитку
капіталізму. Капіталістичний спосіб виробництва  почав зароджуватися  у надрах
феодалізму. Зростання продуктивних сил і  розвиток суспільного поділу праці
розширювали сферу товарного виробництва і підривали основи натурального
господарства, на якому базувався феодальний спосіб виробництва. Розвивались
міста, місцеві, а потім і національні ринки. Тим самим створювалися певні умови
капіталістичного господарського укладу. Розклад феодальної системи господарства
і початок капіталістичної ери наука відносить до ХVІ ст.
Капіталізм виник і розвинувся на базі простого
товарного виробництва, проте, насамперед на базі міського ремісництва.
Поглиблення майнової диференціації серед ремісників і розорення все більшої кількості
господарств розширювали сферу застосування найманої праці. Важливу роль у
виникненні капіталізму виконав купецький капітал. Важливо усвідомити й те, що
процеси становлення капіталістичного виробництва прискорювались первісним нагромадженням
капіталу. Ґрунтовий виклад сутності й історичної ролі первісного нагромадження
капіталу зроблено К.Марксом (Див.: Маркс К. капітал Т.1 //Маркс К, Енгельс Ф. –
Твори – Т.23. – гл.24). Особливості первісного нагромадження капіталу в
постсоціалістичній Україні можна прочитати в роботі (Мендрул О. Стан і
перспектива первісного нагромадження капіталу // Економіка України. 2001.).
Остаточно капіталістичний лад закріпив себе як нову
суспільно-економічну формацію, що вийшла на історичну арену замість феодалізму
під час переможних буржуазних революцій. У Нідерландах наприкінці ХVІ ст., в Англії у ХVІІ ст. у Німеччині – в середині ХІХ ст.
На початку останньої третини ХІХ ст. завершилась
стадія капіталізму вільної конкуренції. Друга – монополістична – стадія
розвитку капіталізму почалася на межі ХІХ і ХХ ст. і як ми вважаємо,
завершилася у середині 30-х рр. ХХ ст. Третя (сучасна стадія розвитку
капіталізму почала формуватися у середині 30-х рр. ХХ ст. і триває нині. Третя
стадія розвитку капіталістичної формації розглядається в темі 22.
Марксистська  політична економія відносить капіталізм
до експлуататорської формації: “Капіталістичний спосіб виробництва – суспільний
спосіб виробництва матеріальних благ, заснований на приватній капіталістичній
власності на засоби виробництва і експлуатації найманої праці” (Политическая
экономия: словарь /Под ред. М.И. Волкова и др. – М.: Политиздат, 1983. –
С.158). Теорію експлуатації найманої праці за капіталізму розробив К.Маркс
(див.: Маркс К. Капітал Т1 // Маркс К., Енгельс Ф. – Товари. – Т.23. –Гл.7).
Навпаки, неокласична політична економія, як правило, принципово заперечує
наявність елементів експлуатації найманої праці за капіталізму, особливо в
період першої та другої фаз його розвитку.
У навчальному посібнику  [1, Тема 21.2] експлуатація
найманої праці розглядається через призму економічної ренти, яка виникає тоді,
коли капіталіст, користуючись владою на ринку праці, застосовує монопсонію,
тобто нараховує робітникові заробітну плату нижче конкурентного рівня [див.: 1,
рис. 21.1].  Економічна рента – це різниця між конкурентною  заробітною платою,
еквівалентною альтернативній вартості робочої сили, і заробітною платою, яка
формується на монополістичному ринку праці. Звертаємо увагу на те, що такий характер
на ринку праці був визначальним для всієї епохи капіталізму вільної конкуренції
та монополістичного капіталізму (до середини 30-х рр. ХХ ст.). Проте слід
сказати, що заробітна плата і в умовах цього капіталізму поступово зростала,
але як правило, таким чином, щоб вона не досягала (у більшій чи меншій мірі – це
залежить від конкурентних обставин у кожній капіталістичній країні) рівня
конкурентної заробітної плати. Так, з даних табл. 21.1 впливає, що
середньорічний заробіток фабричного  робітника США зріс за період 1851-1900 рр.
на 77,1%.
Таблиця 21.1.
Динаміка річної
заробітної плати фабричного робітника в США

Роки

Середньорічний
  заробіток робітника, крб.

У % до 1850 р.

1850

480

100

1870

733

152,5

1900

850

177,1

 *Туган-Барановський
М.І. Політична економія: Курс популярний. – К.: Наукова думка, 1994. –с.145.
Завершуючи розгляд капіталізму вільної конкуренції можемо
зробити висновок, що на практиці його економічний лад побудований на приватній
власності на речові ресурси  виробництва, використанні найманої праці, системи
конкурентних ринків, монопсонії на ринку праці та мотивуючого стимулу -
прибутку.
У цій же темі вивчається економічна система
монополістичного капіталізму, яка скоріше є теоретичною гіпотезою в тому
розумінні, що чистого монополістичного капіталізму ні в якій країні
капіталістичного світу не було. Проте очевидно, що була тенденція до створення
такої специфічної економічної системи капіталістичної формації на рубежі ХІХ –
ХХ ст; це дає підстави спеціально розглядати і вивчати даний етап у розвитку
капіталізму в розвинутих країнах.
Монополістичний капіталізм – це економічний лад із
системою великих і надвеликих підприємств, що уклали одним з одним різного роду
угоди чи союзи, і  як монополії займають  панівне становище в економіці та
ринках недосконалої конкуренції; стадія у розвитку капіталізму.
Потрібно розглянути економічні закономірності
виникнення монополій. У цьому зв’язку слід вивчити такі явища, як процеси
концентрації і централізації капіталу, які особливо швидко прогресували,
починаючи з останньої третини ХІХ ст. [Див.: 1, с.379-384]. Саме у цей  період
почали формуватися такі великі монополістичні об’єднання, які одержали назву
трести, картелі, концерни, синдикати. В США перші трести почали виникати на початку
70-х рр. ХІХ ст,  а в 1889 р. в обробній   промисловості їх нараховувалася 185.
У Німеччині уже в 1896 р. нараховувалось біля 250 картелів та ряд синдикатів. У
Росії формувалися синдикати: “Продамет”, частка якого становила 70-80 %загально
імперського збуту листового і універсального заліза,  балок і швелерів,
синдикат “Гвоздь”, що охоплював 32 заводи, синдикати “Кровля”, “ Продвагон”
тощо.
В США 1904 налічувалось 78 трестів, кожний з яких
контролював не менше 50% того чи іншого товару, у тому числі  26 трестів – не
менше 80% продукції [див.: Мендельсон Л.А. Теория и история экономических
кризисов и  циклов. Т 2. – М.: СОЦЭКГИЗ, 1959. – С. 505-510].
Важливу роль у концентрації капіталу і формуванні
монополістичного капіталізму виконало бурхливе акціонування капіталу  і
створення акціонерних товариств. Трести і синдикати, які з’явились ще на
початку останньої третини ХІХ ст., являли собою великі акціонерні підприємства
монополістичного і олігополістичного типу. Так, наприклад, нафтовий трест
“Стандарт ойл оф Нью-Джерсі”  концентрував у своїх руках контрольні пакети
акцій понад 400 акціонерних підприємств, на  частку котрих у 1904 р. припадало
84% перегонки нафти, 86% виробництва гасу, 9/10 транспортування нафти по
трубопроводам  т.д. [Мендельсон Л.А. Там же. – с. 508].
Вважається, що на рубежі ХІХ-ХХ ст. капіталізм вільної
конкуренції поступився капіталізму недосконалої конкуренції. В економіці
панівне місце посіли олігополії і монополії. Це означало, що на початку ХХ ст.
у розвинених капіталістичних країнах утвердився монополістичний капіталізм.
Завершується тема вивченням сутності
фінансового-монополістичного капіталу та фінансової олігархії.
Зміни, які відбувалися у сфері виробництва під впливом
концентрації і централізації  капіталу, сприяли виникненню таких самих процесів
і в банківській сфері Почала зростати концентрація банківського капіталу. На
рубежі ХІХ – ХХ ст. на зміну звичайним спеціалізованим банкам прийшли великі
банківські корпорації.
Концентрація грошового капіталу в банках докорінно
змінила їх становище і вплив. Це сприяло виникненню нових форм зв’язків між
банками і нефінансовими  корпораціями. Крім власне кредиту ці форми зв’язків
включають систему участі в капіталі, особисту унію, управління капіталом за
довіреністю і т.д. При цьому вирішальне значення має система участі в капіталі
– взаємне володіння нефінансовими і банківськими корпораціями частками
акціонерного капіталу. Створюється багатоступенева система володіння великими
пакетами акцій, яка дозволяє обплутати мережею сіткою фінансової залежності
цілі сфери економіки. Виникає фінансово-монополістичний капітал, тобто
банківський монополістичний капітал, що зрісся з монополістичним капіталом
нефінансових галузей економіки.
Основною формою фінансово-монополістичного капіталу є
фінансові групи. Прикладом фінансової групи на початку ХХ ст. може бути
фінансово-монополістична група Моргана (США). Морган був господарем стального
треста, тримав у своїх руках велику мережу залізниць довжиною 75 тис. км.
Контролював багато компаній і ряд трестів у самих різних сферах господарства, у
тому числі і ряд великих банків [Мендельсон Л.А. Там же. – с. 508].
Панування фінансово-монополістичного капіталу в
капіталістичній економіці уособлює фінансова олігархія – капіталістична еліта,
до якої належить верхівна монополістичної буржуазії, а також – провідні
менеджери найбільших корпорацій. Представники фінансової олігархії є
найбагатшими людьми капіталістичної країни, вони справляють великий вплив на
економіку, що дозволяє через систему участі управляти гігантськими капіталами
та розподільними відносинами.

3. Світове
господарство — результат тривалого історичного розвитку. Як відповідна система
воно оформилось на рубежі ХІХ і ХХ ст. на основі діяльності міжнародних
корпорацій і виникнення колоніальних імперій. Ця система включала різнорідні
складові, які істотно різнилися за соціально-економічним рівнем розвитку і
структурою народного господарства. Разом з тим розвиток цих різноманітних
складових перебував під впливом загальносвітових процесів: розгортання
промислової революції та кардинальні зміни у продуктивних силах.
Три останні десятиріччя XX ст. ознаменували собою
початок нового періоду в розвитку сучасного світового господарства. Воно дедалі
більше набувало ознак цілісності, оскільки економічна взаємодія країн у
світовому масштабі активізувалась й охоплює ширший спектр економічних відносин.
Об’єктивною основою
формування світового господарства є суспільний поділ праці, який «перетнув»
рамки національних господарств і перетворив економіки більшості країн в
ланцюги єдиного світово-
го відтворювального процесу. Економічна взаємодія на світовому рівні здійснюється
і в сфері обігу, і в сфері безпосереднього виробництва як у формі обміну
товарами і послугами, так і у вигляді виробничої кооперації на основі руху
капіталів. Це свідчення того, що відбувалась і продовжується нині
інтернаціоналізація господарського життя.
Світове господарство становить собою сукупність
національних економік окремих країн, які беруть участь у міжнародному поділі
праці та економічних зв’язках між ними. Інакше кажучи, світове господарство —
це система національних господарств окремих країн, об’єднаних міжнародним
поділом праці, торгово-виробничими, фінансовими та науково-технічними зв’язками.
Таким чином, у загальному вигляді дане господарство включає дві складові: національні
господарства та міжнародні економічні зв’язки між країнами-партнерами.
Міжнародні економічні відносини (зв’язки) є похідними від національних
відносин, але їх розвиток генерує зростання національних економік.
Розвиток міжнародних економічних зв’язків зазнає на собі
вплив цілого ряду специфічних факторів. По-перше, в світовому
господарстві економічні зв’язки складаються між суверенними державами і тому
вони, як правило, значно більшою мірою піддаються державному контролю. При
цьому в кожній країні формується своя особлива система економічного
регулювання. По-друге, ресурси на міжнародному рівні менш мобільні, ніж
усередині країни, що істотно змінює механізми конкуренції, принципи
ціноутворення тощо. По-третє, в рамках світового господарства не існує
єдиної грошової системи і в міжнародних економічних зв’язках використовуються
валюти різних країн.
При детальнішому аналізі виокремлюють такі елементи структури
світового господарства: світовий ринок товарів і послуг; світовий ринок капіталів; світовий ринок робочої
сили; міжнародну валютну систему; міжнародну кредитно-фінансову
систему.
Крім того, процеси інтернаціоналізації інтенсивно розвиваються
в сферах науки, культури, інформації. Це сприяє, особливо останнім часом,
становленню і розвитку відповідних міжнародних ринків.
Основними суб’єктами світового господарства є:
·
держави з їх
народногосподарськими комплексами;
·
транснаціональні
корпорації (ТНК);
·
міжнародні
організації та інститути.
Все це свідчить, що сучасний світ, зважаючи на
глибокі суперечності та відмінності між державами, взаємозв’язаний, взаємозалежний
і становить собою відповідну структурну цілісність, яка зумовлена рядом
факторів.
По-перше, загальністю НТР,
освоєння досягнень якої потребує спільних дій багатьох країн. Нині жодна країна світу не може
самостійно використати всі досягнення науки і техніки. Тому держави повинні
об’єднувати свої зусилля.
По-друге, поширенням і поглибленням інтернаціоналізації виробництва
та обігу на основі міжнародного поділу праці та міжнародної інтеграції
господарської діяльності.
По-третє, динамічним розвитком світової інфраструктури
(«кровоносної системи» світового господарства»): світової транспортної системи
та мережі комерційної і комунікаційної інформації; єдиної системи
науково-технічної інформації; формування уніфікованої статистичної звітності
тощо.
По-четверте, посиленням ролі держави і
міжнародних економічних організацій стосовно світогосподарських зв’язків, що надає
їм ознак функціональної і структурної впорядкованості.
Насамкінець, по-п’яте,
необхідністю об’єднання на міждержавному рівні зусиль для вирішення глобальних проблем
людства (екологічних, продовольчих, освоєння космосу і Світового океану). Зростає і потреба у взаємодії
світового товариства за екстремальних ситуацій (землетруси, повені, ядерні
аварії і т. п.).
Пряма взаємодія національних економік
піддається впливу й опосередкованими факторами, в т. ч. політичними. Цей
вплив може сприяти подальшому зближенню
господарського життя окремих країн, тобто зумовлювати інтеграційні
тенденції у світовому господарстві. Разом з тим можливі і відцентрові
тенденції, за яких національні економічні інтереси превалюють над інтернаціональними,
тобто відбувається відособлення економіки тієї чи іншої країни.
Сучасна людська цивілізація є дуже різноманітною
і бага-
тогранною. Нині налічується близько 200 суверенних держав, в яких проживає
понад 6 млрд людей. Кожна з країн — це самостійний економічний суб’єкт, який
здатний відповідною мірою впливати на функціонування тих чи інших елементів
світової економіки.
Усі держави мають свою історико-географічну,
національну, релігійну і соціально-політичну специфіку, яка в різноманітних
формах відбивається в соціально-економічних особливостях розвитку відповідної
країни. Нині світ поділений на різні соціально-економічні системи, міжнародні
угруповання, які відрізняються між собою цілями, механізмом функціонування,
ефективністю дії цих механізмів тощо.
Класифікація країн світового товариства здійснюється на підставі різних
критеріїв*. Так, за економічними ознаками (специфікою
господарських систем) виокремлюють три групи країн: з розвинутою економікою; з
перехідною економікою; з неринковою
економікою (або ті, що розвиваються). За ступенем економічного розвитку
країни поділяють також на три групи: високо-, середньо- та слаборозвинуті.
Окрім цього, можна говорити про різні регіональні союзи та різні інтеграційні
утворення.

Протягом 90-х років характерним явищем було поглиблення соціально-економічної диференціації
країн світового товариства, насамперед за рівнем розвитку. У відносно невеликій
групі нових індустріальних держав Південно-Східної Азії відбувалось економічне
зростання та їх зближення з рівнем розвитку промислово розвинутих країн. Ці
процеси були притаманні і ряду нафтоекспортуючих країн Азії (Саудівській
Аравії, Кувейту, Арабським Еміратам та ін.). У найменш розвинутих (бідних)
країнах Африки, Азії (Чад, Ефіопія, М’янма та ін.) збільшилось відставання
навіть від середніх показників країн, що розвиваються.
Характерною ознакою сучасного світового господарства є нерівномірність економічного
розвитку, а відповідно й неоднакова інтенсивність та частка їх участі у
світових економічних процесах. Так, на кінець 90-х років частка у світовому
обсязі ВНП країн з розвинутою економікою, яких нараховується близько 30,
становила понад 56 %; країн з перехідною економікою (їх теж близько 30) —
трохи більше 4, а для майже 130 країн, що розвиваються, перевищувала 39 %.
Істотно відрізнялась їх частка і у світовому експорті товарів та послуг, де
вона відповідно становила 78,6 %; 4,2; 17,2 %.
Поряд з міжнародною
торгівлею важливими формами світогосподарських зв’язків є також вивезення
капіталів, валютно-фінансові відносини, міграція робочої сили, міжнародна
економічна інтеграція, зміст яких буде розкрито нижче. При цьому слід
зазначити, що кожному рівню розвитку ринкових відносин у згаданих групах країн
характерна відповідна інтенсивність зовнішніх зв’язків.
У комплексі факторів, які спонукають країни до
економічної взаємодії, важливе місце належить завданням з впровадження результатів
НТП, переходу передових країн на постіндустріальну стадію розвитку. Саме ці
завдання багато в чому визначають характер і форми міжнародного
співробітництва, специфіку участі в ньому кожної окремої держави, характер
торговельно-економічних, фінансових та інших взаємозв’язків між різними країнами.
Це передбачає наявність надзвичайно великого різноманіття країн з точки зору їх
місця у структурі світового господарства, типів соціально-економічної
організації виробництва і розподілу. Але в цій структурі достатньо чітко
визначаються центр і периферія, межі яких рухливі, мінливі і багато в чому
визначаються рівнем розвитку продуктивних сил у тій чи іншій країні.
В економічній літературі до центру головним чином
відносять розвинуті країни з ефективним ринковим господарством, які розвиваються
по типу змішаної економіки (або соціального ринкового господарства), тобто
країни з гнучким економічним механізмом, здатним динамічно адаптуватися до
світогосподарської кон’юнктури, експортуючи високотехнологічну продукцію. Периферія
— це в основному країни, що розвиваються, які, зазвичай, мають сировинну спеціалізацію, недостатньо ефективний механізм
економічного саморозвитку, відносно низький рівень внутрішньої
інтегрованості народного господарства. Значно ускладнює можливості динамічного
економічного розвитку цих країн і зовнішній борг, який перевищує 1 трлн дол.
Зрозуміло, що найбільшою мірою
інтернаціоналізація економічної діяльності характерна для групи країн центру.
Однак і центр, і периферія зовсім не відособлені, а навпаки, тісно взаємопов’язані,
хоча їх економічне співробітництво досить складне і суперечливе.
Немає і надзвичайно жорсткого закріплення місця країни в
ієрархічній структурі світового господарства.
Зростання взаємозалежності різних
груп країн при всій нерівномірності цього процесу дозволяє повніше використовувати
національні ресурси для розв’язання внутрішньогосподарських і загальносвітових
завдань. Нині, коли взаємна залежність посилюється поглибленням інтернаціоналізації
господарських зв’язків, НТР та принципово
новою роллю засобів інформації і комунікації, неможливе ефективне
функціонування економіки за умов автаркії — національного економічного
самозабезпечення.
Єдність світового господарства досягається
через розв’язання різноманітних суперечностей, які розгортаються на фоні всього
соціально-економічного, регіонального і функціонального розмаїття світу. Можна
виокремити такі основні групи суперечностей: по-перше, це суперечність між
країнами розвинутої ринкової економіки і країнами, що розвиваються; по-друге,
між розвинутими країнами і країнами з перехідною економікою; по-третє,
всередині всіх цих масивів держав. У своїй основі вони зумовлені дією закону
нерівномірності економічного розвитку країн, а також різними темпами і рівнями
структурної перебудови національних економік, наявністю неоднакових умов для
ведення конкуренції на світовому ринку тощо. Характер розвитку і розв’язання
суперечностей впливає на всі складові світового господарства.
Таким чином, структурна цілісність сучасного
світового господарства має чітко виражений діалектичний характер: єдність його
складових елементів поєднується з постійним їх протиборством (суперництвом) на
різних рівнях і у різних масштабах.
Процес взаємодії, у т. ч. й суперництва,
структурних елементів світової економіки виявляє себе і у встановленні прямих
зв’язків між підприємствами та об’єднаннями різних країн, поглибленні процесів
спеціалізації та кооперування виробництва, створенні та функціонуванні міжнаціональних
спільних підприємств і особливо — міжнародних економічних організацій.
Поглиблення взаємозв’язку всіх ланок світового
господарства спирається на розвиток міжнародного поділу праці.

Список використаної  літератури.

1.     Політична економія: Навч. посібник /
Кривенко К.Т., Савчук В.С., Бєляєв О.О. – К.: КНЕУ, 2001.
2.     Бєляєв О.О., Бебело .С. Політична
економія: Навч. посібник. – К., 2001.
3.     Основи економічної теорії.
Політекономічний аспект: Підручник / Відп. ред. Г.Н.Климко, В.П.Нестеренко. –
К.: Вища шк. – “Знання”, 1997.
4.     Основы экономической теории: Учебник
/ С.В.Мочерный, В.К.Симоненко, В.В.Секретарюк, А.А.Устенко; Под общ. ред.
С.В.Мочерного. – К.: Знання, 2000.
5.     Макконнелл К.Р., Брю С.Л. Экономикс:
принципы, проблемы, политика: В 2 т.: пер. с англ. – М.: Республика, 1992.
6.     Політична економія: Підручник.
Башнянін Г.І. та ін.. – К., 2000.

Скачано с
www.znanio.ru

* До недавнього часу
в радянській суспільній літературі світове товариство поділялося на країни
соціалістичної системи, капіталістичної системи та країни третього світу, або
ті, що розвиваються. Така диференціація походила з ідеологічної тези про
основний зміст епохи як періоду переходу від капіталізму до соціалізму. Відмова
від ідеології «боротьби двох систем» не усуває проблеми різнорідності країн
світового товариства.

alt: МІНІСТЕРСТВО ОСВІТИ І НАУКИ, МОЛОДІ

alt: V рівнів складе 370 тис чол. щорічно

alt: Класифікація країн світового товариства здійснюється на підставі різних критеріїв *

alt: В економічній літературі до центру головним чином відносять розвинуті країни з ефективним ринковим господарством, які розвиваються по типу змішаної економіки (або соціального ринкового господарства), тобто…

alt: Список використаної літератури


extracted_text:
Влияние изменения
размеров административных расходов, расходов на сбыт и прочих операционных расходов

При определении
влияния данного фактора следует учесть, что это фактор обратного влияния по отношению к прибыли.В связи с этим в расчетную формулу добавляется знак «-»

где Пр —
изменение чистой прибыли
за счет изменения величины указанных расходов.
В нашем примере это влияние составило:

Это означает, что
перерасход по косвенным расходам привел к снижению прибыли в отчетном
году на 9,4 тыс. грн.