extracted_text:
Лекція № 3  ДЕРЖАВНЕ
РЕГУЛЮВАННЯ СТРАХОВОЇ ДІЯЛЬНОСТІ

1
Правове забезпечення страхування
2
Структура, завдання та функції органів
державного нагляду за страховою діяльністю
3
Страховий нагляд у країнах Європейського
Союзу
4
Напрямки вдосконалення державної політики
в галузі страхування

 1  Правове
забезпечення страхування
Правове забезпечення страхування становлять ухвалювані
законодавчі та нормативні акти, що регулюють страхову діяльність як у цілому,
так і за окремими її напрямками.
Система
правового регулювання страхової діяльності
містить норми, визначені:
o
Конституцією України;
o
міжнародними угодами, які
підписала й ратифікувала Україна;
o
Цивільним кодексом України;
o
Законами та постановами Верховної
Ради України;
o
Указами та розпорядженнями
Президента України;
o
декретами, постановами та
розпорядженнями Уряду України;
o
нормативними актами (інструкції,
методики, положення, накази), котрі ухвалено міністерствами, відомствами,
центральними органами виконавчої влади та зареєстровано в Міністерстві юстиції
України;
o
нормативними актами органу, який
згідно із законодавством України здійснює нагляд за страховою діяльністю;
o
нормативними актами органів
місцевої виконавчої влади у випадках, коли окремі питання регулювання страхової
діяльності було делеговано цим органам за рішенням Президента або Уряду
України;
o
окремими нормативними актами
колишнього Радянського Союзу та УРСР, які не було відмінено законодавством
незалежної України.
Конституція України, ухвалена 28 червня 1996 року, визначила,
що виключно законами України встановлюються засади створення й функціонування
фінансового ринку (стаття 92), а Кабінет Міністрів України забезпечує
здійснення фінансової політики (стаття 116). Отже, Конституція України
встановила загальні норми правового регулювання фінансової політики, однією зі
складових якої є забезпечення розрахунку страхової справи.
Законодавче регулювання страхової діяльності в Україні має
певну історичну специфіку, яка відчутно позначається на всій системі правового
забезпечення.
У колишньому Радянському Союзі не було базового закону, який
регулював би порядок здійснення страхової діяльності. Оскільки страхову
діяльність здійснювали виключно установи Держстраху та Індержстраху, що не мали
повністю самостійного статусу, то не було потреби визначати законодавчі норми
стосовно прав та обов’язків цих суб’єктів. Окремі аспекти страхової діяльності
регулювалися Постановами ЦК КПРС та Ради Міністрів СРСР, нормативними
документами Держстраху СРСР та Укрдержстраху.
Протягом 1992—1993 років у більшості незалежних держав, котрі
утворилися після розпаду колишнього СРСР, було ухвалено законодавчі акти з
питань страхування.
Улітку 1992 року Укрдержстрах за участю провідних страхових
компаній, утворених у період 1990—1992 років, подав до Кабінету Міністрів
України перший проект Закону «Про страхування», спрямований на узгодження
позицій кількох причетних до страхової справи міністерств і відомств. У грудні
1992 року цей проект після узгодження повторно було внесено на розгляд Кабінету
Міністрів України. Оскільки згідно з рішенням Верховної Ради України в цей
період Уряд дістав право видавати декрети, які мали статус законів, зазначений
проект було прийнято як декрет у травні 1993 року.
Декрет Кабінету Міністрів України «Про страхування» став
фактично першим базовим законодавчим актом, який забезпечив системне правове
регулювання страхової діяльності. Цей Декрет визначив базові терміни й поняття,
пов’язані зі страховою діяльністю (ринком страхових послуг).
Декрет «Про страхування» міг розглядатися лише як проміжний
законодавчий акт. Головний його недолік полягав у тому, що тут було зроблено
спробу поєднати суперечливі положення: з одного боку, «держстрахові» принципи
здійснення страхової діяльності, що базувалися на планово-адміністративній
економіці, а з іншого — принципи страхування в умовах ринку. Наприклад, Декрет
передбачав здійснення страхових виплат за рахунок страхових резервів, що
відповідало ринковим принципам, не визначаючи фінансового механізму формування
цих резервів, і суто адміністративно обмежував перераховування до резервів
50 % страхових платежів. Окрім того, Декрет надліберально забороняв
державі втручатися в діяльність страхових організацій, а водночас визначав
державний орган, відповідальний за стан розвитку страхового ринку. І таких
суперечностей було немало.
Отже, з розвитком ринкової економіки в Україні постала
потреба ухвалити новий законодавчий акт, який повністю врегульовував би як
понятійний апарат, так і порядок здійснення страхової діяльності (давно
застосовуваний у розвинених країнах).
6 березня 1996 року Верховна Рада України ухвалила Закон
України «Про страхування» (далі — Закон), до якого 4.10.2001 р. Верховною
Радою внесено зміни та доповнення. Він є головним законодавчим актом у цій
галузі в нашій державі.
Закон України «Про страхування» має 5 основних розділів.
У першому розділі встановлюється головний
понятійно-термінологічний апарат: визначаються такі базові поняття, як страхування,
страховики, страхувальники, об’єкти і види страхування, форми
страхування, страхові ризики і страхові випадки, страхова сума,
страхове відшкодування, страхові платежі і тарифи, співстрахування,
перестрахування, об’єднання страховиків, страхові агенти та страхові
брокери і деякі інші.
Центральне місце в цьому розділі посідають норми, що
визначають вимоги до страховика під час його створення та реєстрації, а також
порядок здійснення обов’язкового страхування. Зокрема, цим Законом в Україні
встановлюється особливий механізм, коли види обов’язкового страхування можуть
визначатися лише цим Законом, а не іншими законодавчими актами.При цьому
Кабінетові Міністрів України надається право регулювати порядок проведення
кожного виду обов’язкового страхування за умови, що цей вид передбачено
Законом.
Другий
розділ Закону регулює порядок проведення страхування: визначає вимоги до
договорів та правил страхування й відповідної валюти, установлює обов’язки
страховиків і страхувальників у кожній конкретній ситуації. Важливість
законодавчих норм, передбачених цим розділом, полягає в тому, що вони з
максимальною повнотою відбивають особливості договірних відносин, прав та
обов’язків сторін у сфері страхування. Фактично конкретизуються загальні норми
цивільного права у цій сфері.
Третій
розділ визначає умови забезпечення платоспроможності страховиків і
має дуже важливе значення. Саме тут подається фінансовий механізм здійснення
страхової діяльності, установлюються певні обмеження щодо можливості прийняття
зобов’язань і визначаються загальні принципи аудиту страховика. Важливими
статтями цього розділу є ті, де йдеться про порядок формування та види
страхових резервів як технічних, так і зі страхування життя. Ряд статей регулює
питання, що стосуються створення гарантійних фондів, порядку обліку та
звітності.
Четвертий
розділ визначає принципи державного нагляду за страховою
діяльністю. Цим розділом визначено орган, що здійснює державний нагляд за
страховою діяльністю (зараз цю роботу виконує Міністерство фінансів України), і
встановлено його права та функції. У цьому розділі наведено порядок
ліцензування страхової діяльності, що забезпечує правове регулювання роботи
страховиків на страховому ринку. Закон конкретизує, зокрема, особливості
ліквідації, реорганізації та санації страховиків, що дає змогу контролювати їх
після того, як вони припинять свою діяльність.
Завершальний, п’ятий, розділ передбачає регулювання
таких загальних моментів, як урахування міжнародного права, порядок та етапи
застосування певних норм і т. ін.
Коли Закон було прийнято, Уряд упровадив низку підзаконних
актів, зокрема постанов і розпоряджень, що регулюють окремі питання здійснення
страхової діяльності.
Так, окремою постановою Уряду визначено порядок регулювання
системи перестрахування в Україні. Зокрема, передбачається, що страховик,
перестраховуючи в нерезидента свої зобов’язання, має зважати на певні
обмеження, а саме: він може здійснювати таке перестрахування лише за наявності
в нерезидента ліцензії від свого вітчизняного органу страхового нагляду, за
відсутності порушень протягом певного часу та в разі виконання низки інших
вимог.
Прийнято також постанову Уряду стосовно правового регулювання
діяльності посередників — брокерів та агентів на страховому ринку. Насамперед
передбачаються певні вимоги щодо реєстрації брокерів, обмеження діяльності
посередників, зокрема щодо можливості прийому коштів страхувальника на
власний рахунок, термінів укладання договору страхування з боку
посередників, деяких інших моментів.
Окремою постановою Уряду визначено особливості функціонування
товариств взаємного страхування.
Постановами Уряду регулюється порядок здійснення кожного виду
обов’язкового страхування. Окремою постановою визначаються граничні розміри
витрат на ведення справи в разі здійснення обов’язкового страхування, а також
регулюються питання щодо створення державних і національних страхових компаній
та обов’язкових об’єднань страховиків.
Розпорядженнями Уряду подаються окремі доручення щодо
проведення експериментів у галузі страхування. З допомогою розпоряджень можуть
вирішуватися й окремі питання регулювання тарифів, умов договорів тощо, коли це
не суперечить законам України.
Нормативними актами міністерств і відомств — інструкціями,
положеннями, методиками, наказами, що реєструються в Міністерстві юстиції,
деталізуються ті чи інші законодавчі норми. Це передусім стосується тих питань,
які належать до сфери регулювання кількох відомств. Наприклад, такими актами
регулюється порядок ведення бухгалтерської та статистичної звітності
страховиків, здійснення з боку митних або правоохоронних органів спільного
фінансового та страхового нагляду. Іноді такими актами затверджуються методики
розрахунку страхових тарифів. Спільними актами встановлюється й порядок
реєстрації страховиків у системі різних відомств.
Нормативні акти, що їх видає орган, уповноважений здійснювати
контроль за страховою діяльністю, є обов’язковими для страховиків. Цими актами
(наказами, розпорядженнями, рішеннями колегії) установлюються, по-перше,
інструкції та методики щодо здійснення окремих видів діяльності; по-друге,
заходи впливу на страховиків за виявлені порушення — приписи, зупинки,
обмеження та відкликання ліцензії; по-третє, вимоги до звітності й обліку;
по-четверте, порядок реєстрації, ліцензування, вилучення з реєстру, ліквідації
та реорганізації; по-п’яте, порядок здійснення навчання, підготовки та
перепідготовки кадрів для страхового ринку.
Так, до найважливіших чинних нормативних актів колишнього
Укрстрахнагляду належать Методика розрахунку резервів у разі страхування життя,
інструкція з ліцензування страховиків, положення про філії та відокремлені
представництва страховиків, положення з регулювання розміщення страхових
резервів та деякі інші документи.
Нормативні акти місцевих органів виконавчої влади, як
правило, мають розпорядчий характер, окреслюючи, в межах певних
адміністративних одиниць особливості виконання заходів, визначених урядовими
або відомчими документами. Це можуть бути роз’яснення щодо проведення будь-яких
експериментів, особливостей муніципального страхування. У зв’язку з віднесенням
більшості питань з регулювання страхової діяльності на загальнодержавний рівень
роль правових актів місцевої влади у страховій галузі незначна.
2  Структура, завдання та функції органів державного нагляду за
страховою діяльністю

<!--
google_ad_client = "ca-pub-4735452452517403";
/* Sb_336х280 */
google_ad_slot = "0771680582";
google_ad_width = 336;
google_ad_height = 280;
//-->

Законом України «Про страхування» було визначено єдиний орган
державної виконавчої влади, що здійснює відповідний нагляд: Комітет у
справах нагляду за страховою діяльністю — Укрстрахнагляд,
утворений 17 вересня 1993 року. Укрстрахнагляд був центральним органом
державної виконавчої влади, який підпорядковувався Кабінетові Міністрів
України. За своїм статусом Комітет мав ранг Державного комітету України.
У процесі адміністративної реформи Указом Президента України
«Про зміни в структурі центральних органів виконавчої влади» від 15 грудня 1999
року за № 1573/99 функції Укрстрахнагляду було покладено на Міністерство
фінансів України.
Законом України «Про страхування» визначені такі основні
функції органу нагляду:
o      ведення єдиного державного реєстру страховиків
(перестраховиків) та державного реєстру страхових та перестрахових брокерів;
o      видача ліцензій на здійснення страхової діяльності;
o      контроль за платоспроможністю страховиків щодо
виконання ними страхових зобов’язань перед страхувальниками;
o      установлення правил формування, розміщення та обліку
страхових резервів;
o      проведення перевірок страховиків та страхових
посередників щодо дотримання ними законодавства про страхову діяльність і
достовірності їх звітності.
o      розробка нормативних і методичних документів з питань
страхової діяльності, що віднесена цим Законом до компетенції органу нагляду за
страховою діяльністю;
o      узагальнення практики страхової діяльності, розробка
та подання в установленому порядку пропозицій щодо розвитку й удосконалення
законодавства України про страхову діяльність;
o      участь у здійсненні заходів, спрямованих на підвищення
кваліфікації кадрів для страхової діяльності;
o      участь у міжнародному співробітництві і сфері
страхування та перестрахування.
У рамках цих основних функцій орган нагляду за страховою
діяльністю має такі конкретні завдання:
o      видача ліцензій страховикам на право здійснювати
страхову діяльність та перевірка щодо додержання ними видів страхування і
перестрахування, передбачених ліцензіями;
o      планові, тематичні та комплексні перевірки щодо
правильності застосування страховиками законодавства України про страхову
діяльність та достовірності їх звітності;
o      методичне забезпечення (згідно зі своєю компетенцією)
роботи страховиків;
o      розробка проектів актів законодавства з питань
страхової діяльності та рекомендацій для захисту фінансових інтересів
страховиків і страхувальників;
o      прийом нормативних актів з питань страхової
діяльності;
o      аналіз додержання об’єднаннями страховиків чинного
законодавства;
o      контроль за платоспроможністю страховиків згідно зі
взятими страховими зобов’язаннями;
o      забезпечення дослідницько-методологічної роботи з
питань страхової діяльності та підвищення ефективності державного страхового
нагляду;
o      установлення правил формування й розміщення страхових
резервів, а також (за погодженням з Мінстатом) правил їх обліку та показників
звітності;
o      розробка та контроль за дотриманням єдиних
методологічних засад бухгалтерського обліку і звітності, а також форм
статистичної звітності для страховиків;
o      аналіз стану та тенденцій розвитку страхової
діяльності в Україні, узагальнення практичного досвіду страховиків;
o      організація заходів щодо професійної підготовки та
перепідготовки фахівців зі страхової діяльності, а також роботи круглих столів,
нарад, семінарів, конференцій з питань страхової діяльності;
o      налагодження міжнародного співробітництва в галузі
страхової діяльності, вивчення, узагальнення й поширення світового досвіду в
цій справі, виконання міжнародних договорів України з питань страхування;
o      інформаційно-роз’яснювальна робота через пресу,
телебачення та інші засоби масової інформації з питань страхової діяльності;
o      розгляд пропозицій та запитів громадян з питань, що
належать до його компетенції;
o      управління майном, яке перебуває в загальнодержавній
власності і належить підприємствам, установам й організаціям, які входять до
сфери його управління;
o      інші функції з управління майном, передбачені чинним
законодавством.
Законом України «Про страхування» визначено основні права
органу страхового нагляду:
o      у межах своєї компетенції одержувати від страховиків
установлену звітність про страхову діяльність, інформацію про їхній фінансовий
стан, а також інформацію від підприємств, установ і організацій, у тому числі
банків і громадян, необхідну для виконання власних функцій;
o      перевіряти правильність застосування страховиками
законодавства України про страхову діяльність, достовірність їхньої звітності
за показниками, що характеризують виконання договорів страхування; не частіш як
один раз на рік призначати (з визначенням аудитора) додаткову обов’язкову
аудиторську перевірку;
o      у разі виявлення порушень страховиками чинного
законодавства України про страхову діяльність видавати їм приписи про усунення цих
порушень, а в разі невиконання приписів зупиняти або обмежувати дію ліцензій
цих страховиків до усунення виявлених порушень чи приймати рішення про
відкликання ліцензій та виключення з державного реєстру страховиків
(перестраховиків). Спори про відкликання ліцензії розглядає суд або арбітражний
суд. Дія ліцензії після її відкликання поновлюється в порядку, передбаченому
статтями 38 і 39 Закону «Про страхування»;
o      звертатися до арбітражного (нині господарського) суду
з позовом про скасування державної реєстрації страховика як суб’єкта
підприємницької діяльності у випадках, передбачених статтею 8 Закону України
«Про підприємництво».
Крім того, орган державного нагляду має право:
o      одержувати від кожного страховика встановлену
звітність про страхову діяльність та інформацію про його фінансовий стан, а від
підприємств, установ, організацій, банків і громадян — інформацію, необхідну
для виконання покладених на цей орган функцій;
o      створювати комісії та робочі групи для проведення
перевірок діяльності страховиків;
o      заслуховувати на колегії доповіді керівників
страховиків з питань їхньої діяльності;
o      одержувати безоплатно від органів державної виконавчої
влади інформацію та статистичну звітність, необхідну для виконання покладених
на орган нагляду завдань;
o      звертатися до арбітражного суду з позовом про
скасування державної реєстрації страховика у випадках, передбачених чинним
законодавством.
У складі Мінфіну створено департамент фінансових установ та
ринків. Останній на відміну від Укрстрахнагляду, не може самостійно подавати до
Кабінету Міністрів України як суб’єкта законодавчої ініціативи проекти
законодавчих актів.
Департамент забезпечує проведення Мінфіном державної політики
стосовно не лише страхування, а й державних лотерей, фінансових установ і
ринків.
Департамент узагальнює практику застосування законодавства з
питань, які належать до його компетенції, розробляє пропозиції щодо
вдосконалення законодавства та вносить їх на розгляд керівництва Міністерства.
У межах своїх повноважень Департамент організовує виконання нормативно-правових
актів і здійснює систематичний контроль за їх реалізацією.
Основні завдання Департаменту у справах нагляду за
страховою діяльністю такі:
o
розроблення пропозицій з основних
напрямів розвитку страхової і посередницької діяльності у страхуванні та
перестрахуванні; проведення заходів щодо забезпечення розвитку страхової справи
та здійснення державного нагляду за страховою діяльністю;
o
регулювання в межах своїх
повноважень взаємовідносин страховиків зі страхувальниками, а також страхових
брокерів зі страхувальниками і страховиками;
o
проведення роботи із вдосконалення
методів фінансової діяльності страховиків;
o
участь за дорученням керівництва
Міністерства у міжнародних заходах з питань страхування й посередницької
діяльності у страхуванні та перестрахуванні.
Департамент відповідно до покладених на нього завдань:
o забезпечує ведення єдиного державного реєстру страховиків
(перестраховиків) і державного реєстру страхових брокерів;
o розглядає та готує документи, що стосуються видачі ліцензій страховикам
на здійснення страхової діяльності, і проводить перевірки її відповідності
виданій ліцензії;
o розглядає і готує документи, на підставі яких видаються свідоцтва про
включення страхових брокерів до державного реєстру страхових брокерів та
проводить перевірки стосовно додержання ними законодавства про посередницьку
діяльність у страхуванні та стосовно достовірності їх звітності;
o проводить перевірки щодо правильності застосування страховиками
законодавства про страхову діяльність і достовірності їх звітності;
o готує та вносить керівництву Міністерства пропозиції щодо видання
приписів страховикам про усунення виявлених порушень вимог законодавства про
страхову діяльність або про відкликання ліцензій та вилучення з державного
реєстру страховиків (перестраховиків);
o готує та вносить керівництву Міністерства пропозиції про призначення за
рахунок страховика додаткової обов’язкової аудиторської перевірки з визначенням
аудитора;
o готує та вносить керівництву Міністерства пропозиції щодо видання
приписів страховим брокерам про усунення виявлених порушень законодавства, а в
разі їх невиконання — про виключення страхового брокера з
державного реєстру страхових брокерів;
o у межах своєї компетенції здійснює методичне забезпечення роботи
страховиків та страхових посередників;
o розробляє рекомендації щодо захисту фінансових інтересів страховиків,
страхових посередників і страхувальників;
o узагальнює практику страхової та посередницької діяльності на
страховому ринку, розробляє і подає на розгляд керівництва Міністерства
пропозиції щодо розвитку й удосконалення законодавства України про страхову
діяльність і посередницьку діяльність у страхуванні та перестрахуванні;
o готує у межах своєї компетенції і подає на
затвердження керівництву Міністерства проекти актів Міністерства з питань
страхової діяльності та посередницької діяльності у страхуванні й
перестрахуванні;
o проводить аналіз додержання законодавства об’єднаннями страховиків і
страхових посередників;
o здійснює контроль за платоспроможністю страховиків відповідно до взятих
ними страхових зобов’язань перед страхувальниками;
o забезпечує проведення дослідницько-методологічної роботи з питань
страхової діяльності та посередницької діяльності у страхуванні й
перестрахуванні, підвищення ефективності державного страхового нагляду;
o розробляє та подає на затвердження керівництву Міністерства правила
формування й розміщення страхових резервів, а Департаменту податкової політики
і макроекономічного прогнозування — пропозиції щодо правил обліку таких
резервів і показників звітності;
o розробляє та подає до Департаменту податкової політики і
макроекономічного прогнозування пропозиції щодо впровадження єдиних
методологічних засад бухгалтерського обліку і звітності, а також форм
статистичної звітності для страховиків і страхових посередників;
o аналізує стан і тенденції розвитку страхової та посередницької
діяльності у страхуванні й перестрахуванні; аналізує стан і розробляє
пропозиції щодо національних систем розрахунків і платежів;
o координує навчання, підготовку й перепідготовку кадрів та розробляє і
подає на затвердження керівництву Міністерства кваліфікаційні вимоги до осіб,
які здійснюють свою діяльність на страховому ринку, організовує наради,
семінари, конференції з питань страхової діяльності;
o за дорученням керівництва Міністерства бере участь у міжнародних
заходах у сфері страхування і посередницької діяльності у страхуванні та
перестрахуванні, а також державних лотерей; вивчає, узагальнює, поширює
світовий досвід, організовує виконання міжнародних договорів України з цих
питань;
o готує роз’яснення порядку застосування законодавства про страхову і
посередницьку діяльність у страхуванні та перестрахуванні, проводить через
засоби масової інформації інформаційно-роз’яснювальну роботу з питань страхової
і посередницької діяльності у страхуванні та перестрахуванні;
o здійснює організаційно-методичне забезпечення проведення актуарних
розрахунків;
o здійснює експертизу фінансових питань приватизації;
o розглядає звернення громадян, підприємств, установ і організацій з
питань, що належать до його компетенції і не потребують вирішення керівництвом
Міністерства;
o здійснює інші функції, необхідні для виконання покладених на нього
завдань.
Департамент має право:
o
одержувати в установленому порядку
від страховиків звітність про страхову діяльність, інформацію про їх фінансове
становище та необхідні пояснення щодо звітних даних;
o
одержувати від страхових брокерів
установлену звітність про їхню діяльність та інформацію про укладені договори,
а також необхідні пояснення щодо цих даних;
o
одержувати в установленому порядку
від аварійних комісарів інформацію, необхідну для виконання покладених на
нього завдань, у тому числі інформацію про обставини і причини настання
страхового випадку та заподіяну шкоду;
o
здійснювати контроль за
достовірністю та повнотою інформації, що надається учасниками страхового ринку.
Департамент у процесі виконання покладених на нього завдань взаємодіє з іншими
структурними підрозділами Міністерства, місцевими фінансовими органами (у
межах, визначених відповідним положенням та іншими актами Міністерства) із
центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами Автономної
Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, а також з відповідними
органами інших держав.
Департамент очолює начальник, якого призначає на посаду та
звільняє з посади міністр фінансів України в установленому законодавством
порядку.
До складу Департаменту входять такі управління:
o
кредитних і небанківських
фінансових установ;
o
страхової діяльності;
o
контролю фінансових ринків,
ліцензування та нагляду.
Отже, безпосередньо страховим ринком у складі Департаменту
відають два управління. На одне з них покладено опрацювання методологічного та
законодавчого забезпечення, а інше здійснює контроль за дотриманням
страховиками законодавства України у сфері страхування.
Орган нагляду при виконанні покладених на нього функцій
взаємодіє з іншими центральними та місцевими органами державної виконавчої
влади, а також з відповідними органами інших держав.
Орган нагляду в межах своїх повноважень видає на основі та на
виконання чинного законодавства накази, організує й контролює їх виконання. У
разі потреби орган нагляду видає разом з іншими центральними органами державної
виконавчої влади спільні акти.
Рішення органу нагляду з питань страхової діяльності, видані
в межах його повноважень, є обов’язковими для виконання центральними і
місцевими органами державної виконавчої влади, органами місцевого та
регіонального самоврядування, а також підприємствами, установами, організаціями
та громадянами.
Департамент має центральний апарат та відділи нагляду в
регіонах.
Центральний апарат Департаменту має підрозділи, які
забезпечують виконання основних його функцій щодо контролю за страховим ринком.
Підрозділи спеціалізуються на таких напрямках:
o
методологія розвитку страхового
законодавства та міжнародні відносини;
o
методологія здійснення й
забезпечення нагляду у сфері страхування життя;
o
ліцензування, ведення справ
страховиків;
o
розробка системи бухгалтерського
обліку, звітності та аудиту страхових організацій;
o
здійснення нагляду й перевірок
роботи страхових організацій;
o
аналіз річної та квартальної
звітності страховиків.
Залежно від своєї спеціалізації кожний підрозділ виконує
певні функції, такі як розробка проектів законодавчих актів і нормативних
документів, здійснення ліцензування та ведення державного реєстру, упровадження
систем обліку та звітності, аналіз поданих звітів та підготовка аналітичних
записок, проведення перевірок і підготовка висновків щодо додержання
законодавства за результатами перевірок.
З огляду на потребу серйозного збільшення обсягу та
підвищення якості різноманітних фінансових послуг у серпні 2001 року ухвалений
Верховною Радою Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання
ринків фінансових послуг», яким передбачено створення Єдиного уповноваженого
органу, що здійснюватиме контроль за наданням будь-яких фінансових послуг,
включаючи й послуги зі страхування.
Уповноважений орган є центральним органом виконавчої влади,
який працює за колегіальним принципом.
Положення про Уповноважений орган за поданням Кабінету
Міністрів України затверджується Президентом України. Уповноважений орган є
юридичною особою і має відокремлене майно, що є державною власністю.
Структура центрального апарату Уповноваженого органу
визначається Положенням про Уповноважений орган.
За рішенням Уповноваженого органу може створюватися
Консультаційно-експертна рада — дорадчий орган, який діє на громадських
засадах, беручи участь в обговоренні проектів документів, що розробляються
і/або розглядаються Уповноваженим органом. Склад Консультаційно-експертної ради
та положення про неї затверджує Уповноважений орган.
Основною формою роботи Уповноваженого органу є засідання, які
збираються за потребою, але не рідше як один раз на місяць. Порядок прийняття
Уповноваженим органом рішень визначається Положенням про Уповноважений орган.
Напрямки
страхового нагляду. Перший, початковий,
припадає на період подання документів на ліцензування. Документи на
отримання чи переоформлення ліцензії, які надходять до органу нагляду,
проходять експертизу в підрозділах, які відають питаннями страхування і в разі
потреби подають свої зауваження до зазначених документів. Страховики згідно з
цими зауваженнями усувають помічені недоліки. Особлива увага приділяється
правилам (умови страхування, страхові продукти), що їх розробляє страховик за
тими видами страхування, на які він має намір отримати ліцензію. При цьому
орган нагляду зосереджує увагу на тому, чи відповідають правила вимогам закону,
а також на тому, щоб окремі їх положення не призвели до можливих зловживань
щодо страхувальників. Крім того, контролюються розрахунки страхових тарифів,
насамперед актуарні.
Другий
напрямок — це аналіз звітності, яку щокварталу подають
страховики. Орган нагляду головну увагу зосереджує на додержанні умов
платоспроможності, визначених законодавчими та нормативними актами, а також на
розміщенні страхових резервів на умовах, установлених цим органом.
Особливо ретельно аналізуються розмір і причини
заборгованості перед страхувальниками. За результатами аналізу формується план
перевірок страховиків на наступний за звітним квартал.
Аналіз звітності протягом кількох років показав, що переважна
більшість порушень страховиками страхового законодавства України стосується
умов укладання договорів страхування, формування страхових резервів та
заповнення форм звітності.
І, нарешті, третій напрямок — проведення безпосередніх
перевірок на місці. Працівники органу нагляду аналізують первинну
бухгалтерську та фінансову документацію, вивчають відповідність договорів
страхування правилам, затвердженим під час ліцензування та реєстрації, вивчають
банківські документи. За результатами перевірок складаються відповідні акти, що
є підставою для вжиття санкцій до страховиків.
На місцях орган нагляду здійснює свою роботу через
регіональні відділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та
Севастополі. Вони підпорядковані керівництву цього органу, хоча й співпрацюють
у спільних питаннях із місцевою виконавчою владою. Конкретно їх основні
функціональні обов’язки такі:
o
перевірка щодо правильності
застосування страховиками законодавства України про страхову діяльність;
o
аналіз додержання страховиками
чинного законодавства;
o
контроль за платоспроможністю
страховиків згідно з прийнятими ними страховими зобов’язаннями;
o
контроль за додержанням правил
формування й розміщення страхових резервів;
o
аналіз стану й тенденцій розвитку
страхової діяльності в адміністративно-територіальній одиниці та регіоні;
узагальнення практики страхової діяльності;
o
проведення
інформаційно-роз’яснювальної роботи з питань страхової діяльності через місцеву
пресу, телебачення, радіо та інші засоби масової інформації;
o
розгляд пропозицій та запитів
громадян з питань, що належать до компетенції зазначених уповноважених;
o
підготовка разом з відповідними
місцевими органами влади пропозицій щодо вдосконалення чинного законодавства
про страхування, які подаються до органу нагляду на розгляд.
Працівники в регіонах мають право:
o
діставати від страховиків
необхідну інформацію про їхню діяльність та фінансовий стан;
o
отримувати річну звітність
страховика, яку він подає до органу нагляду, а також інформацію від
підприємств, установ, організацій, банків, громадян для виконання завдань,
покладених на них;
o
створювати комісії та робочі групи
для проведення перевірок діяльності страховиків;
o
одержувати безоплатно від місцевих
органів державної виконавчої влади інформацію та статистичну звітність,
необхідну для виконання покладених на них завдань;
o
вносити до Уповноваженого органу
нагляду пропозиції про скасування державної реєстрації страховика у випадках,
передбачених чинним законодавством.
Взаємовідносини
страховика і держави. Страховик не відповідає за
зобов’язаннями держави, а держава — за зобов’язаннями страховика. Виняток
становить обов’язкове державне страхування, згідно з яким держава гарантує
виконання зобов’язань перед страхувальниками в разі неплатоспроможності
страховика з цього виду страхування.
Не допускається (за винятком обов’язкового страхування, а
також страхування життя, майна громадян, перестраховування та діяльності
страхових посередників) будь-яке централізоване регулювання (уніфікація,
обмеження, обов’язковість тощо) розмірів страхових платежів (тарифів) і
страхових сум (страхового відшкодування), умов укладання страхових договорів,
взаємовідносин страховика і страхувальника, якщо вони не суперечать законодавству
України.
Гарантії
прав та законних інтересів страховиків. Держава гарантує
дотримання і захист майнових та інших прав і законних інтересів страховиків,
умов вільної конкуренції у здійсненні страхової діяльності.
Втручання в діяльність страховиків з боку державних та інших
органів забороняється, якщо воно не пов’язане з повноваженнями органів, які
здійснюють державний нагляд та контроль за діяльністю страховиків.
Законодавство України передбачає при потребі можливість
проведення ліквідації, реорганізації та санації страховика. Орган нагляду за
страховою діяльністю має право провести примусову санацію страховика в разі:
o
невиконання ним зобов’язань перед
страхувальниками протягом більш як трьох місяців;
o
недосягнення ним визначеного
законодавством України розміру статутного фонду;
o
інших випадках, визначених чинним
законодавством України.
Примусова санація передбачає:
o
проведення комплексної перевірки
фінансово-господарської діяльності страховика, у тому числі обов’язкової
аудиторської перевірки;
o
установлення заборони на вільне
користування майном страховика та прийняття страхових зобов’язань без дозволу
органу, що здійснює нагляд за страховою діяльністю;
o
установлення обов’язкового для
виконання графіка здійснення розрахунків зі страхувальниками;
o
прийняття рішення про ліквідацію
або реорганізацію страховика. Ліквідація страховика здійснюється в порядку,
передбаченому чинним законодавством.
Реорганізація страховика за рішенням органу нагляду за
страховою діяльністю передбачає:
o
реорганізацію у страхового
посередника відповідно до нормативних актів, що регулюють діяльність страхових
посередників;
o
об’єднання кількох страховиків із
визначенням порядку передання страхових зобов’язань за умови, що на це
погоджуються власники страховиків;
o
залучення до кола учасників страховика
іноземних страховиків за умови проведення ними всіх розрахунків за
зобов’язаннями та боргами страховика, термін сплати яких уже настав. У разі
ліквідації страховика, коли його учасники прийняли таке рішення і він не має
зобов’язань перед страхувальниками, орган нагляду за страховою діяльністю
приймає рішення про виключення страховика з єдиного державного реєстру
страховиків (перестраховиків).
Місцеві органи влади виключають страховика з державного
реєстру суб’єктів підприємницької діяльності через його ліквідацію або
реорганізацію лише після внесення відповідних змін до єдиного державного
реєстру страховиків (перестраховиків).
Реорганізація страховика (злиття, приєднання, поділ,
виділення, перетворення) проводиться в порядку, визначеному чинним законодавством,
з урахуванням особливостей із забезпечення правонаступництва щодо укладання
договорів страхування, установлених органом нагляду за страховою діяльністю.

3  Страховий нагляд у країнах Європейського Союзу

<!--
google_ad_client = "ca-pub-4735452452517403";
/* Sb_336х280 */
google_ad_slot = "0771680582";
google_ad_width = 336;
google_ad_height = 280;
//-->

Нагляд за страховою діяльністю здійснюється в усіх країнах з ринковою
економікою. Страхуванню тут приділяється особлива увага. Держава та її
громадяни надто зацікавлені в соціально орієнтованому розвитку страхової
справи, який, у свою чергу, залежить від стану економіки.
Страхування є невідчутним і непомітним товаром, через що в
людини непідготовленої створюються певні проблеми з його сприйняттям. Потрібно,
щоб у суб’єктів народного господарства та окремих громадян формувалася довіра
до страховиків (це особливо актуально для України). Банкрутство або несумлінна
поведінка, про яку стало відомо громадськості одного страховика, здатні
підірвати довіру до інших компаній.
І, нарешті, народногосподарське значення страхування. За
обсягами капіталів страхове господарство в розвинених країнах поступається лише
банківському, а інколи й випереджає його.
Беручи до уваги, що у країнах Європейського союзу (ЄС)
завершується активний процес уніфікації державного регулювання страхової
справи, розглянемо умови здійснення державного нагляду за страховою діяльністю
на прикладі Німеччини — однієї з найпотужніших за економічним розвитком країни
ЄС.
Правові основи й головна мета нагляду. У Німеччині страховий
нагляд базується, передусім, на Законі про страховий нагляд
(далі — ЗСН).
Згідно із ЗСН головна мета страхового нагляду — забезпечувати
достатній захист інтересів застрахованих і гарантії того, що майбутні
зобов’язання страхової компанії можуть бути виконані в будь-який момент.
Для забезпечення інтересів страхувальників відомство нагляду
стежить:
o
за тим, щоб коректно було
сформульовано умови страхування, які описують самий продукт, а також права й
обов’язки сторін, що домовляються. Це стосується передусім приватних клієнтів,
котрі стосовно страхової компанії завжди найменш поінформовані, а тому потребують
особливого захисту. Бажаними для споживача є не лише вимоги ЗСН щодо повноти та
ясності опису продуктів, а й їх уніфікація, передусім у масовому страхуванні,
оскільки саме це дає змогу потенційним страхувальникам скласти уявлення про
пропозицію страховиків. Проте європейські законодавці побачили у превентивному
контролі за умовами й тарифами занадто явне втручання у вільний розвиток
страхування і заборонили країнам—членам ЄС здійснювати такий попередній
контроль, тобто видавати дозволи на умови страхування або тарифи;
o
щоб споживач перед укладенням
договору страхування був докладно поінформований про предмет і умови
страхування, а отже, і міг оцінити пропонований продукт, ЗСН змушує страхові
компанії виконувати цю вимогу згідно з європейськими інструкціями зі
страхування. Крім того, у рамках закону про договір страхування
страхувальникові надається право розірвати договір протягом двох тижнів після
укладення. Якщо страхова компанія надає клієнтові необхідну інформацію лише
після укладення договору, наприклад тоді, коли висилає поліс, клієнт має
можливість заперечити договір також протягом двох тижнів.
Особливо для забезпечення постійного виконання майбутніх
зобов’язань страхової компанії відомство нагляду має стежити за тим, щоб
компанія вела свої справи належним чином, отримувала відповідні премії за
надані страхові послуги і створювала належні резерви, мала достатньо вільних
коштів для покриття несподіваних збитків і мала адекватне перестрахування,
належним чином звітувала про свою діяльність, тобто складала баланси та
розрахунки на підставі єдиних принципів і правильно оцінювала своє фінансове
становище.
Отже, в Німеччині нагляд здійснюється не лише за страховою
компанією, а й (із зазначеним обмеженням) за продуктами, що їх вона пропонує.
Розмежування й розподіл функцій у сфері нагляду за страховою
діяльністю. У Німеччині страховому нагляду підлягають без обмежень усі приватні
і публічно-правові страхові компанії, котрі здійснюють пряме страхування в
рамках чинного законодавства, з місцезнаходженням у Німеччині або державі за
межами ЄС і Європейського економічного простору (ЄЕП). Лише обмеженому нагляду
підлягають компанії з місцезнаходженням в іншій державі—членові ЄС або в
державі—члені ЕЄП, що через філії або в рамках надання послуг ведуть діяльність
у Німеччині, а також такі вітчизняні компанії, які здійснюють виключно
перестрахування.
Водночас не підлягають нагляду за ЗСН установи соціального
страхування, тобто офіційні лікарняні каси, офіційне пенсійне страхування або
страхування на випадок безробіття. Ці установи із забезпечення соціальної
безпеки працюють на цілком іншій правовій і технічній основі і контролюються
іншими державними органами.
Важливе значення має також врахування федеративної структури,
що в умовах України є не зовсім звичайним. Відповідно до федеративної структури
Німеччини страховий нагляд розподілений між федерацією і землями. Федеральне
відомство нагляду за страховою діяльністю (ФВСН) здійснює нагляд за діючими в
Німеччині приватними страховими компаніями, а також публічно-правовими
конкуруючими страховиками, котрі діють і за межами окремої землі.
У процесі часткової гармонізації національного законодавства
з нагляду для підприємств із місцезнаходженням у країнах-членах спочатку були
істотно спрощені умови створення філій, а після цього і вимоги до страхової
діяльності в так званій сфері послуг. За допомогою Директиви з укладання
балансу страхових компаній від 19 грудня 1991 року та Директив зі страхування
від збитків і страхування життя від 1992 року була майже завершена уніфікація правової
бази наглядової діяльності, і в 1994 році виник єдиний страховий ринок, що
охоплює всі держави Європейського економічного простору.
Найважливішою зміною є введення принципу країни перебування.
Компанія з місцезнаходженням в одній з держав—членів ЄС або державі—членові
Європейського економічного простору перебуває щодо всієї її комерційної
діяльності в ЄЕП в основному під наглядом вітчизняного відомства; останній
видає дозвіл і здійснює поточний фінансовий нагляд під особисту
відповідальність. Проте правовий нагляд за діяльністю в інших державах—членах
ФВСН здійснює спільно з відомством відповідної держави.
Особливе значення для Німеччини має заперечення, що міститься
в директивах на встановлення залежності використання умов страхування й тарифів
від попереднього дозволу. Завдяки цьому відомство нагляду було позбавлене
важливого засобу попереднього нагляду, що добре себе зарекомендував та служив
захисту страхувальників. Компанії мають право пропонувати свої страхові
продукти на ринку без перевірки, так, що їхні клієнти більшою мірою змушені
здійснювати власний контроль на стадії до укладення договору. З огляду на
різноманітність умов і тарифів, що пропонуються, споживачеві складно
порівнювати продукти на підставі співвідношення ціни та споживної вартості
послуги. Відомство, щоправда, залишає за собою можливість перевіряти умови й
тарифи пізніше та забороняти їх подальше використання, якщо вони суперечать
інтересам страхувальників.
Етапи здійснення нагляду. У сфері нагляду розрізняють два
етапи: етап видачі дозволу і поточний нагляд за діяльністю страхових компаній.
Надання
дозволу і його передумови. Нагляд повинен мати по
змозі превентивний характер. Відомство нагляду має піклуватися про те, щоб
уникнути обмеження інтересів страхувальників. Тому страхування може, за деякими
винятками, здійснюватися лише тоді, коли страхова компанія має дозвіл відомства
нагляду. Той, хто здійснює страхування без відповідного дозволу або укладає для
такої компанії договори страхування (чи є посередником при укладенні таких договорів),
підлягає покаранню.
Якщо компанія, розташована в Німеччині, має намір отримати
дозвіл на здійснення страхової діяльності, вона повинна виконати такі умови:
o
набрати певної правової форми
(акціонерне товариство, страховий союз на основі взаємності, публічно-правова
установа);
o
здійснювати тільки страхування і
діяльність, безпосередньо з ним зв’язану (наприклад, посередництво у галузі
страхування). Діяльність, не пов’язана зі страхуванням, забороняється в
принципі;
o
якщо компанія має намір здійснювати
страхування життя або страхування на випадок хвороби, вона не має права
водночас здійснювати страхування від збитків. Вона має спеціалізуватися на
страхуванні життя або страхуванні на випадок хвороби. Страхування життя й
страхування на випадок хвороби являють собою частину системи соціальної
безпеки;
o
страхова кампанія повинна надати
бізнес-план з описом ризиків, які вона має намір покривати. До бізнес-плану
додаються установчі документи компанії, а також договори з іншими компаніями,
що стосуються аспектів акціонерного права;
o
у певних сферах особистого
страхування (деякі пенсійні каси, похоронні каси) і в разі наміру здійснювати
обов’язкове страхування, компанія повинна надати загальні умови страхування, а
коли йдеться про страхування життя й страхування на випадок хвороби (тобто
страхування, покликане замінити обов’язкове медичне страхування), також і
технічні основи розрахунку премій і резервів;
o
страховик повинен сформулювати
основи своєї політики у сфері перестрахування;
o
компанія, котра має намір здійснювати
страхові операції, повинна надати докази наявності достатнього обсягу власного
капіталу. Мінімальний розмір власних коштів (мінімальні гарантійні фонди)
визначений нормативними документами ЄС. Він залежить від галузі страхування, в
якій має намір діяти страховик. Окрім цих власних коштів, компанія повинна
володіти засобами для організації своєї діяльності й створення структури збуту
послуг;
o
потрібні докази, що керівники
компанії є надійними (придатними за особистими якостями) і володіють необхідною
професійною кваліфікацією та досвідом роботи;
o
страховик подає перелік фізичних
або юридичних осіб, які мають значні частки (щонайменше10 % номінального
капіталу або статутного фонду). Власники значних часток мають гарантувати
солідне й обачливе керівництво компанією;
o
відомство нагляду повинно
переконатися в тому, що за наявності зв’язків з іншими компаніями (наприклад, у
рамках концерну) буде можливий ефективний нагляд за діяльністю страхової
компанії.
У випадку, якщо відомство нагляду після перевірки поданих документів
дійде висновку про наявність усіх законодавчих передумов, воно зобов’язане
видати дозвіл. Останнє не може бути поставлене в залежність від перевірки
потреб страхового ринку.
Виданий дозвіл діє на території ЕС, а також у державах ЄЕП.
Якщо компанія має намір поширити свою діяльність на одну з цих держав,
вимагається лише формальна заява відповідному відомству страхового нагляду.
Поточний
нагляд. Після видачі компанії дозволу на заняття страховою
діяльністю страхова компанія перебуває під постійним наглядом. Відомство має
збирати й аналізувати інформацію, перевіряти ділові документи і спостерігати за
всім комплексом страхової діяльності для вчасного викриття можливих порушень та
недоліків (порушення приписів, некоректна робота зі страхувальниками і,
звичайно, фінансові проблеми). Коли виникають такі явища, відомство нагляду має
вжити заходів для відновлення нормальних умов.
Якими можливостями отримання інформації володіє відомство
страхового нагляду?
o
Кожна зміна плану діяльності
страховика може набирати чинності лише після дозволу відомства нагляду. Зміною
плану страховика є, наприклад, поширення його діяльності на інші галузі
страхування. Компанія повинна повідомляти про намір використати нові або
змінені умови обов’язкового страхування й страхування на випадок хвороби. Щодо
останнього, а також щодо страхування життя компанія має інформувати про основи,
на яких розраховувалися премії і страхові резерви. В особливих обставинах
страховий нагляд може також вимагати інші ділові документи, наприклад умови страхування
або договори з посередниками.
o
Страхові компанії мають постійно
інформувати органи страхового нагляду про розміщення вкладів. При цьому
страховики повинні враховувати законодавчі вимоги, спрямовані на забезпечення
рентабельності й надійності таких вкладів. За рахунок комбінації та
диверсифікації вкладів страхові компанії повинні бути захищені від ризику
великих втрат капіталу.
o
На підставі особливих приписів
кожна страхова компанія зобов’язана звітувати й надавати інформацію, що
вимагається для визначення її економічного й фінансового становища, не тільки
громадськості (зовнішня звітність), але й, передусім, відомству нагляду
(внутрішня звітність). Окремі, заздалегідь відомі фінансові показники,
подаються ФВСН щокварталу.
o
Відомство нагляду перевіряє
компанії через певні проміжки часу за місцем знаходження офісу, а в разі
необхідності також у відділеннях і філіях в інших державах ЄС і ЄЕП. На вимогу
перевіряючих їм повинні подаватися всі документи і видаватися будь-які довідки
про діяльність компанії.
o
ФВСН розглядає щорічно багато
тисяч скарг страхувальників. Часто вони дають уявлення про труднощі або
порушення в страхових компаніях, у тому числі при укладенні договорів
страхування.
У розпорядженні ФВСН є різноманітні засоби для вжиття заходів
стосовно страхових компаній, що не дотримуються встановлених вимог. На підставі
ЗСН відомство нагляду може видавати розпорядження, доцільні й необхідні для
попередження або усунення порушень, що загрожують інтересам страхувальників.
Можливі порушення описані в ЗСН.
Окрім цієї загальної умови закон надає відомству нагляду
цілий ряд спеціальних повноважень (аж до відкликання дозволу), що мають на меті
попередити типові загрозливі ситуації.
Відомство нагляду може діяти як у сфері професійних питань,
так і в кадровій сфері. Наприклад, воно може призначити спеціального
уповноваженого в правління, спостережну раду і, навіть у вищий орган компанії.
Компанії можуть оскаржити заходи відомства нагляду через суд.
Федеральне відомство нагляду впливає на компанії не тільки за
допомогою класичного інструменту адміністративних актів, а й, передусім, із
допомогою пропозицій, рад, попереджень, висловлювання невдоволення і т. п.
Завдяки цьому Федеральне відомство нагляду прагне брати участь у визначенні
такого характеру діяльності страхового товариства, що давав би змогу взагалі
уникати ситуацій, в яких потрібні формальні попередження або санкції.
Участь
у справах про банкрутство. Відомство нагляду, природно, виконує
особливі функції у випадках банкрутства страхових компаній. Немає потреби
спинятися тут на цьому питанні, бо протягом більш ніж 60 років у Німеччині не
було жодного серйозного випадку банкрутства страховиків. Цей факт доводить, що
німецька система страхового нагляду добре себе зарекомендувала. Досягнуто
головної мети: забезпечено можливість страхових компаній у будь-який момент
виконати зобов’язання за договорами страхування.
Структура
й фінансування ФВСН. Федеральне відомство страхового
нагляду почало свою діяльність 1 липня 1901 року. Під назвою того часу
«Імператорське відомство нагляду за приватним страхуванням». Відомство є
частиною адміністративного апарату федерації, входить до сфери діяльності
Міністерства фінансів і має сьогодні у своєму складі близько 350
співробітників. Очолює відомство президент, що має заступника в особі
віце-президента. Відомство складається з 43 відділів, об’єднаних у 7 управлінь.
Особлива увага приділяється складу і кваліфікації
співробітників (у тому числі її постійному підвищенню). Так, у вищій ланці
(президент, віце-президент, начальники управлінь і відділів, референти) зайняті
тільки працівники з університетською економічною, юридичною або математичною
освітою.
Існує окремий план, який ухвалюється щорічно Бундестагом при
затвердженні федерального бюджету. Зафіксовані в кінці бюджетного року видатки
ФВСН на 90 % припадають на піднаглядні компанії.
Видатки розподіляються серед них залежно від обсягу
одержуваних страхових премій. Решта 10 % покриваються з загальних
податкових надходжень до бюджету.

 4  Напрямки
вдосконалення державної політики в галузі страхування

<!--
google_ad_client = "ca-pub-4735452452517403";
/* Sb_336х280 */
google_ad_slot = "0771680582";
google_ad_width = 336;
google_ad_height = 280;
//-->

Основні засади вдосконалення державної політики в галузі
страхування базуються на європейських підходах до контрольної
діяльності держави, які формуються міжнародною організацією страхових наглядів
та Комітетом зі страхування при Європарламенті. Їх можна визначити так:
o      подальша інтеграція України в міжнародні страхові
структури,
o      розвиток законодавчої і нормативної бази;
o      розробка стандартів електронного обігу та обліку;
o      створення умов для взаємовигідної інтеграції страхової
та банківської систем;
o      формування об’єднань страховиків з найважливіших
проблем страхування;
o      створення оптимальної структури співвідношення між
обов’язковим і добровільним страхуванням;
o      залучення страхового ринку до вирішення найважливіших
питань соціального страхування;
o      створення комплексної системи підготовки,
перепідготовки та підвищення кваліфікації кадрів.
Подальший
розвиток законодавчої та нормативної баз передбачає
розробку й ухвалення низки законодавчих актів, які розвивають страхове
законодавство України. Насамперед це стосується перестрахування, а також
діяльності страхових посередників.
Потребує невідкладного впорядкування нормативна база у сфері
обліку, статистичної і бухгалтерської звітності, аудиту. Не вирішено повністю,
як саме в системі обліку слід ураховувати передання резервів перестраховикові
або резерви в майбутніх виплатах після вирішення спірних питань тощо. Необхідна
комплексна система фінансових показників та їх розшифрувань для страхової
компанії (окремі форми звітності для податкових і статистичних органів, органів
страхового нагляду, а також преси і страхувальників).
Важливо також законодавчо й нормативно вдосконалювати систему
страхування життя, медичного та пенсійного страхування, страхування політичних
ризиків, діяльності товариств взаємного страхування і т. ін.
Розвиток страхового ринку потребує вирішення багатьох
актуальних питань через об’єднання страховиків, що спеціалізуються на
найважливіших напрямках страхової діяльності.
В Україні набула поширення така форма, як страхові бюро.
Членство в таких бюро, що створені відповідно до рішень Уряду України, є
обов’язковим для всіх страховиків, котрі отримали ліцензію на певний вид
діяльності. Першим таким бюро стало Моторне (транспортне) страхове бюро. Воно
об’єднало страховиків, які здійснюють страхування цивільної відповідальності
власників транспортних засобів. Далі згідно із законодавством України створено
Морське та Авіаційне страхові бюро — об’єднання страховиків, які страхують
морські та авіаційні ризики. Проектами відповідних актів законодавства
передбачено також створення Ядерного й Космічного страхових бюро. А за планами
найближчим часом можуть бути створені бюро страхування фінансових та експортних
ризиків.
Особливістю бюро є те, що законодавче регулювання та нагляд з
боку держави тут органічно поєднуються із саморегуляцією з боку страхового
ринку. Фактично створюється орган, де страховики самостійно на демократичних
засадах встановлюють загальні «правила гри», затверджують нормативні
регуляційні документи щодо розвитку галузі, координують здійснення страхування,
погоджуючи умови страхування, страхові тарифи, розмір комісійних і т. ін.,
а також проводять єдину міжнародну політику.
При цьому ніхто не повинен втручатися в нормальну конкурентну
боротьбу за ринок і клієнтів. Держава здійснює свій нагляд через наглядові
Ради, що є в кожному бюро. Крім того, загальні умови функціонування цих бюро
також затверджуються державними органами.
У найближчій перспективі державне регулювання через
обов’язкові пули — страхові бюро — може стати одним із основних напрямків
державного впливу в галузі страхування.
Важливе значення має також подальша інтеграція України у
світові структури, що визначають міжнародну політику в галузі страхування.
Україна лише з 1992 року почала активно залучатися до міжнародної
інтеграції. Очевидно, що за час, який минув відтоді, наша країна ще не ввійшла
в усі необхідні структури як на європейському, так і на світовому рівні. Проте
вже є певні успіхи в цьому плані. Так, у 1997 році Україна першою з країн СНД
стала асоційованим членом системи «Зелена картка».
Подальша інтеграція України в міжнародні структури дозволить
вивірити державну політику щодо регулювання страхової діяльності згідно із
застосовуваними у світі формами, методами та важелями. Розвинені країни — члени
Європейського Союзу — мають максимально ідентифіковані методи державного
регулювання, установлювані відповідними директивами цього Союзу. Наша країна,
стаючи поступово повноправним членом найавторитетніших міжнародних організацій,
оволодіває методами впливу держави на страховий ринок, що відповідають найвищим
світовим стандартам.
Державна
політика має також удосконалюватися через сприяння оптимізації співвідношення
між обов’язковим та добровільним страхуванням.
Закон України «Про страхування» передбачає запровадження
нових видів обов’язкового страхування тільки внесенням змін до цього Закону,
тобто можливості запровадження такого страхування дуже обмежені і процедура
досить складна.
Таке положення цілком виправдане, оскільки введення того чи
іншого виду обов’язкового страхування підвищує ступінь відповідальності
держави. Тобто при розширенні поля обов’язкового страхування держава фактично
змушує громадян або юридичних осіб до використання цієї послуги. А оскільки в
умовах демократичного суспільства та ринкової економіки примушення з
боку держави має бути мінімальним, відповідальність при запровадженні
обов’язкового страхування набуває великої ваги.
У цьому плані сьогодні постають три головні завдання.
Перше — перегляд щодо можливого зменшення діючих видів обов’язкового
страхування. Друге — упорядкування умов та порядку
здійснення зазначених видів. І третє — введення нових
видів тільки в разі реальної потреби в цьому.
Деякі види обов’язкового страхування слід упорядковувати,
удосконалюючи умови їх проведення, якомога чіткіше встановлюючи обов’язки
страховика й визначаючи форми типових договорів. Завдання з упорядкування
діючих видів обов’язкового страхування стосується насамперед таких його видів,
як авіаційні ризики, втрата врожаю, нещасні випадки на транспорті.
У цілому сфера розширення поля обов’язкового страхування уже
значною мірою вичерпана, і головне завдання полягає нині не у запровадженні
нових видів, а у вдосконаленні діючих.
Зазначене завдання споріднене з таким: залучення страхового
ринку до вирішення найважливіших питань соціального страхування.
Сьогодні держава не в змозі вирішувати такі важливі соціальні
питання, як медичне обслуговування, виплата пенсій, надання допомоги з
безробіття, відшкодування витрат при травматизмі на виробництві і т. ін. лише
за рахунок державного бюджету. Отже, потрібно залучати кошти підприємств,
роботодавців, працівників. Якщо таке залучення здійснювати напряму, то це
фактично означатиме введення нових видів податків. Крім того, кошти, які
залучаються, мають деякий час розміщуватися так, щоб приносити додатковий
дохід.
Такі завдання може виконати страховий ринок. Відносини, які
виникають при залученні страхового ринку до вирішення соціальних програм,
якісно відрізняються від відносин, пов’язаних із прямим відчуженням коштів.
Роботодавці, підприємства та працівники вступають у гарантійні цивільно-правові
відносини, де страхова компанія бере зобов’язання отримати додатковий дохід
завдяки розміщенню взятих коштів і здійснити ті виплати, під які взято
зобов’язання (пенсії, допомога, компенсації тощо).
Тому найближчим часом необхідно законодавчо визначити поле,
що його має посідати страховий ринок у соціальних програмах, і прийняти
необхідні рішення щодо його входження в ці програми. Зауважимо, що страховий
ринок не може повністю взяти на себе виконання функцій за соціальними
програмами. Держава за рахунок своїх власних коштів має гарантувати мінімум
соціальних благ за всіма напрямками.
Важливе
значення для держави має нині створення комплексної системи підготовки,
перепідготовки та підвищення кваліфікації кадрів у системі страхування.
Тепер головне завдання державної політики — налагодити
дворівневу підготовку. Перший — базовий бакалаврський рівень — має
забезпечувати оволодіння фундаментальними знаннями як у галузі страхування, так
і в цілому з економіки, фінансів, основ математики і т. ін. Цей рівень
повинен охоплювати здебільшого молодь після здобуття середньої освіти, а також
молодь, що вже має деякий досвід роботи на страховому ринку.
Другий — рівень спеціаліста та магістра — повинен охоплювати
передусім тих, хто має освіту бакалавра з економіки, а також тих, хто має
досвід роботи на страховому ринку і раніше здобув вищу освіту за іншим
профілем, осіб з досвідом керівної роботи на страховому ринку. При цьому слід
розвивати базу спеціалізованої підготовки на рівні магістрів та спеціалістів.
Завдання держави — регулювати також систему короткотермінової
перепідготовки кадрів з дуже вузьких питань, таких як актуарні проблеми,
перестрахування тощо.
І, нарешті, серйозного значення набуває сьогодні посилення
впливу держави на проведення інвестиційної політики з боку страховиків.

Скачано
с www.znanio.ru

file_name: Розділ 7.doc

alt: Лекція № 3 ДЕРЖАВНЕ РЕГУЛЮВАННЯ

alt: Правове забезпечення страхування

alt: України про страхову діяльність та достовірності їх звітності; o методичне забезпечення (згідно зі своєю компетенцією) роботи страховиків; o розробка проектів актів законодавства з питань страхової…

alt: України про страхову діяльність, достовірність їхньої звітності за показниками, що характеризують виконання договорів страхування; не частіш як один раз на рік призначати (з визначенням аудитора)…

alt: Працівники в регіонах мають право: o діставати від страховиків необхідну інформацію про їхню діяльність та фінансовий стан; o отримувати річну звітність страховика, яку він подає…

alt: Місцеві органи влади виключають страховика з державного реєстру суб’єктів підприємницької діяльності через його ліквідацію або реорганізацію лише після внесення відповідних змін до єдиного державного реєстру…

alt: Особливо для забезпечення постійного виконання майбутніх зобов’язань страхової компанії відомство нагляду має стежити за тим, щоб компанія вела свої справи належним чином, отримувала відповідні премії…

alt: Федеральне відомство нагляду впливає на компанії не тільки за допомогою класичного інструменту адміністративних актів, а й, передусім, із допомогою пропозицій, рад, попереджень, висловлювання невдоволення і…

title: Розділ 7


extracted_text:
Даны три фасада и две крыши, имеющие
одинаковую форму, но раскрашенные в различные цвета: фасады — в
желтый, синий и красный цвета, а крыши — в синий и красный цвета. Какие домики
можно построить? Сколько всего комбинаций?

file_name: Занимательная_информатика 458.docx

alt: Даны три фасада и две крыши, имеющие одинаковую форму, но раскрашенные в различные цвета: фасады — в желтый, синий и красный цвета, а крыши —…

title: материал по занимательной информатике


extracted_text:
Карточка-задание № 9 по СТОЛЯРНОМУ ДЕЛУ для оценки освоения МДК с эталонами ответов

Карточка-задание
  № 9

1. Дано соединение:
а) определить
  название соединения;
б) перечислить инструмент необходимый для его изготовления;
в) назвать
  правила ТБ при работе ручным лобзиком.
2. Составить
  технологическую последовательность сращивания деревянных деталей в проушину.
3. Определить
  ширину заплечиков углового соединения на одинарный шип. Толщина бруска   = 50 мм.
  Нарисуйте схему.

……………………………………………………………………………………………………………………………………………………………………………………………………………….

Критерии оценки усвоения знаний и сформированности умений:

- правильность
определения названия соединения – 3 балла,
- правильность
выбора ручного столярного инструмента – 2 балла,
- полнота
описания требований правил техники безопасности – 2 балла,
-
правильность составления технологической последовательности соединений (или
описание особенностей соединений) – 2 балла,
- точность
расчёта по заданию и (или) правильность изображения схемы соединения – 3 балла.

  10-8
– баллов оценка «5»,
  7-6
– баллов оценка «4»,
  5-4
– балла оценка «3»,

менее 4 баллов оценка «2».

Эталоны ответов (образцы
выполнения заданий) оценки освоения МДК

Задание 9:

Текст задания:
1. Дано соединение:
а) определить
название соединения:

ЭТАЛОН:
Дано шиповое угловое концевое соединение на «ус» со вставным несквозным круглым
шипом УК-9:

б) перечислить инструмент необходимый для его изготовления:

ЭТАЛОН: штангенциркуль, линейка, угольник,
карандаш, ножовка по дереву, рубанок, набор стамесок, киянка, наждачная бумага,
клеевая кисть.

в) назвать правила ТБ при работе
ручным лобзиком:

ЭТАЛОН: Техника безопасности при работе ручным лобзиком.
Работать
разрешается только исправным, подготовленным к работе инструментом. Ручка
лобзика должна быть плотно насажена на хвостовик рамки, и не иметь сколов и
трещин. При работе лобзиком деталь нужно плотно прижимать свободной рукой к
выпиловочному столику. Пилка лобзика должна быть хорошо натянута и надёжно
зажата зажимами. Зубья полотна должны быть расположены по направлению к ручке.
Запрещается работать лобзиком в непосредственной близости от рук. По окончанию
работ, лобзик очистить щёткой от опилок и убрать в отведённое для хранения
место.

2. Составить технологическую
последовательность сращивания
деревянных деталей в проушину.

ЭТАЛОН: Технологический процесс сращивания
деревянных деталей в проушину:
1. Сделайте разметку
так же, как для соединения
шипом в гнездо, но
разделите толщину материала на три, чтобы определить одну треть. Пометьте отход
на обеих деталях. На одной детали надо будет выбрать середину. Этот паз
называется проушиной. На второй детали удаляются обе боковые части материала, а
оставшаяся средняя называется шипом.
2. Пропилите вдоль
волокон до линии заплечиков вдоль линий разметки со стороны отхода. Ножовкой с
обушком выпилите заплечики, и получится шип.
3. Работая с двух
сторон, выберите материал из проушины стамеской/ долотом для пазов или
лобзиком.
4. Проверьте пригонку и при необходимости
подправьте стамеской. Нанесите клей на поверхности соединения. Проверьте
прямоугольность. С-образной струбциной зажмите соединение на время
затвердевания клея.

3. Определить ширину заплечиков
углового соединения на одинарный шип. Толщина бруска   = 50 мм.  Нарисуйте схему.

ЭТАЛОН:

Информационное
обеспечение

Перечень рекомендуемых учебных изданий, Интернет-ресурсов,
дополнительной литературы

Основные источники:
Учебники:

Амалицкий, В.В. Деревообрабатывающие станки и инструменты :
учебник для студ. Учреждений сред. Проф. образования / В.В. Амалицкий, В.В.
Амалицкий — 6-е изд., стер. — М. : Издательский центр «Академия», 2011. — 400
с.
Крейндлин, Л. Н. Столярные, плотничные,
стекольные и паркетные работы: учебник для учрежд. нач. проф. образования, проф. обучения учащихся сред.
общеобразоват. шк. / Крейндлин Л.Н. - М.: Академия: ИРПО, 1999.
Степанов, Б.А. Материаловедение для профессий, связанных с
обработкой дерева: Учебник для нач. проф.
образования. – М.: ИРПО; Изд. Центр «Академия», 2000. – 328 с.
Покровский, Б.С. Слесарное дело : учебник для нач.
проф.образования / Б.С. Покровский, В.А. Скакун. – 5-е изд., стер. – М. :
Издательский центр «Академия», 2007. – 320 с.
Зайцев, С. А. Допуски, посадки и технические измерения в
машиностроении : учебник для начального профессионального образования / С.А. Зайцев, А. Д. Куранов , А.
Н. Толстов . – 7-е изд., стер . –
М. : Академия, 2010 . – 240 с.
Обливин, В.Н., Никитин Л.И., Гренц Н.В. Охрана труда на
деревообрабатывающих предприятиях: Учеб. Пособие для нач. проф. образования /
В.Н. Обливин, Л.И. Никитин, Н.В. Гренц. ― М.: ПрофОбрИздат, 2002. ―
256 с.: ил.
Бобиков, П.Д. Изготовление столярно-мебельных изделий: Учеб. для
нач. проф. образования: Учеб. пособие для сред. проф. образования / Пётр Дмитриевич
Бобиков. – 2-е изд., стер. ― М.: «Академия», 2003. ― 360 с.
Степанов, Б.А. Технология плотничных, столярных, стекольных и
паркетных работ: Учебник для нач. проф. образования / Борис Абрамович Степанов.
― М.: Издательский центр «Академия», 2003. ― 336 с.

Справочники:

Степанов, Б.А. Справочник
плотника и столяра: Учеб. пособие для нач. проф. образования / Борис Абрамович
Степанов. ― М.: Издательский центр «Академия», 2004. ― 304 с.

Дополнительные источники:

Клюев, Г.И. Столярно-плотничные, стекольные и паркетные работы
повышенной сложности: учебное пособие / Г.И. Клюев. – М.: Академия, 2007. – 240
с.
Григорьев, М.А. Мастер-столяр (Практическое пособие для
столяра-любителя) / М.А. Григорьев. ― М.: «Цитадель», 1999. ― 463
с.
Крейндлин, Л.Н. Плотничные работы: Учеб. для ПТУ / Л.Н. Крейндлин
– Издательство: М.: «Высшая школа», 1972. ― 296 с.
Буйвидович, Ф.В. Технология столярно-плотничных и паркетных
работ:  Учеб. пособие. / Ф.В. Буйвидович. ―
Мн.: «Высшая школа», 2000. ― 469 с.
Гурвич, А.О.
Столярные работы: Учебник для
профессионально-технических училищ. / А.О. Гурвич — 5-е изд., перераб. и доп. —
М.: Высшая школа, 1964. — 610 с.
Савченко, В.Ф. Материалы для облицовывания и отделки
столярно-мебельных изделий: Учеб. для ПТУ / В.Ф. Савченко – 3-е изд.,
стереотип. ― М.: Издательский центр «Академия», 1999. ― 127 с.: ил.
Клюев, Г.И. Технология столярно-плотничных и паркетных работ:
Рабочая тетрадь: учебное пособие / Г.И. Клюев – 4-е изд., стер. – М.: Академия,
2011. – 96 с.

Учебно-наглядные пособия:

Клюев, Г.И. Столярно-плотничные и паркетные работы (Плакаты
- формат А1).  ― М.: «Академия», 2003. ― 30 с.
Клюев, Г.И. Столярно-плотничные и паркетные работы (Альбом
- формат А3). ― М.: «Академия», 2003. ― 30 с.

Электронные учебные пособия:

Видеоуроки. Столярная мастерская дедушки Володи. Видеоканал
Владимира Жиленко. URL:
https://www.youtube.com/channel/UCYRBgSMNiC8BeOMxB9lzlpg
Видеоуроки. Древо. Искусство точения. Видеоканал Василия Рожкова. URL:
https://www.youtube.com/channel/UCkHWQP5_wl0_mE_0l_XcvAA
Видеоуроки. Древо. Искусство токарного ремесла. Видеоканал Василия Рожкова. URL: https://www.youtube.com/channel/UCRTbH9_vlPSmLu9L-ZVG6EA
Видеоуроки. Труды Мастеров. Видеоканал Олега Колесниченко. URL:
https://www.youtube.com/channel/UCzZB2ZLEtu3zRaekjKXc7Pg/featured
Видеоуроки. Видеоканал Володимира Евдокимова.
URL: https://www.youtube.com/channel/UCSDylM1i5mnPHKtfuO0Jjvg
Видеоуроки. Любишь ли ты инструмент как люблю его я? Видеоканал Володимира
Евдокимова. URL: https://www.youtube.com/channel/UC9q17S1Rc5Z8dAnnze_t5Pg
Видеоуроки. Sanderelo. Видеоканал
Александра Зигфрида. URL: https://www.youtube.com/channel/UCrHIOi0yPH3JKFEbczTexOw
 Видеоуроки.
Borsch
TV. Видеоканал Анастасии Герасимовой. URL: https://www.youtube.com/channel/UCufxNBt19kZ80wgTNovzWqg
Видеоуроки. Столярные Мастера. URL: https://www.youtube.com/channel/UCDMVgQxacboGUr5rHGkpytg/featured
Видеоуроки. Столярка. Видеоканал Юрия Бажана. URL:
https://www.youtube.com/user/kyre5252
Видеоуроки. Мастерская AlekseyL. Видеоканал Алексея Леонтьева. URL:
https://www.youtube.com/watch?v=HvtiYjReW7g
Видеоуроки. ОКБ им. Папы Карло. Видеоблог Максима Козлова. URL: https://www.youtube.com/channel/UC02-8twxpXD2KPVSR5lmEFQ
Лекции по деревообрабатывающим машинам. URL: https://studopedia.ru/3_44237_ponyatie-o-rabochih-protsessah-mashin.html
Книги по строительству и ремонту. URL: http://www.bibliotekar.ru/index.htm // Столярное дело. URL: http://www.bibliotekar.ru/spravochnik-21/index.htm

alt: Карточка-задание № 9 по СТОЛЯРНОМУ

alt: Информационное обеспечение

alt: Видеоуроки. Столярка. Видеоканал

intro:
Карточки-задания с эталоном ответов предназначены для организации самостоятельной работы, текущей и промежуточной аттестаций обучающихся по столярному делу. Их содержание охватывает все основные вопросы столярных операций, инструментов и приспособлений. Использование этих карточек помогает индивидуализировать процесс профессионального обучения и облегчает проверку усвоения знаний учебного материала обучающимися. Разнообразие задач и вопросов, включённых в карточки, позволяет, учитывая особенности и интересы обучающихся, предлагать им личностно ориентированные задания.
Карточки-задания содержат вопросы:
1 - на определение вида столярного или плотничного соединения по рисунку;
- перечисление инструментов и приспособлений, применяемых для выполнения этого соединения;
- перечисление требований безопасности труда при его выполнении.
2 - на составление технологической последовательности столярной операции.
3 - на определение размера элемента шипового соединения и изображение соединения в виде схемы-эскиза.
Также присутствуют критерии оценки усвоения знаний, сформированности умений и перечень рекомендуемых учебных изданий и интернет-ресурсов.

технология

group: Дисциплины

tags: карточка-задание

tags: Столярное дело


file_name: Тренажер по теме Квадратные уравнения.docx

alt: Тренажер по теме «Квадратные уравнения»

title: Тренажер по теме Квадратные уравнения


extracted_text:
Силы трения
1.      Почему
трудно удержать в руках живую рыбу?

2.      Почему
   шелковый      шнурок          развязывается           быстрее,         чем
шерстяной?

3.      Почему
трудно вытащить  из доски гвоздь?

4.      Какие
вы знаете способы уменьшения силы трения? Приведите примеры их использования.

5.      Какие
вы знаете способы увеличения силы трения? Приведите примеры их использования.

6.      Какая
сила разгоняет автомобиль, когда водитель нажимает  педаль газа?

7.      Какая
сила тормозит автомобиль, когда водитель нажимает педаль тормоза?

8.      Сани
сдвигаются с места, если к ним приложить горизонтальную силу 90 Н. Какова масса
саней, если сила трения составляет 0,045 их веса?

9.      Вагонетка
с грузом имеет массу 300 кг. Какая сила необходима для равномерного движения
вагонетки, если сила трения составляет 0,005 веса вагонетки с грузом?

10.  Почему коньки хорошо
скользят по льду?

Силы трения
1.      Почему
трудно удержать в руках живую рыбу?

2.      Почему
   шелковый      шнурок          развязывается           быстрее,         чем
шерстяной?

3.      Почему
трудно вытащить  из доски гвоздь?

4.      Какие
вы знаете способы уменьшения силы трения? Приведите примеры их использования.

5.      Какие
вы знаете способы увеличения силы трения? Приведите примеры их использования.

6.      Какая
сила разгоняет автомобиль, когда водитель нажимает  педаль газа?

7.      Какая
сила тормозит автомобиль, когда водитель нажимает педаль тормоза?

8.      Сани
сдвигаются с места, если к ним приложить горизонтальную силу 90 Н. Какова масса
саней, если сила трения составляет 0,045 их веса?

9.      Вагонетка
с грузом имеет массу 300 кг. Какая сила необходима для равномерного движения
вагонетки, если сила трения составляет 0,005 веса вагонетки с грузом?

10.  Почему коньки хорошо
скользят по льду?

file_name: Силы трения.pdf

alt: Какая сила тормозит автомобиль, когда водитель нажимает педаль тормоза? 2

intro: Карточки-задания по физике на тему "Силы трения" 7 класс. В карточках 10 заданий на данную тему.


extracted_text:
Урок 4.
Тема: Барокко и классицизм – основные стили архитектуры XVIII века. В.В. Растрелли.
Цель: познакомить учащихся с двумя стилями XVIII века: барокко и классицизмом, с
личностью архитектора В.В. Растрелли.
Ход урока
I.       Архитектура барокко —     период       в развитии архитектуры стран Европы и Америки (особенно
в Центральной и Южной),
охвативший примерно 150—200 лет. Период начался в конце XVI века и завершился в конце XVIII. Барокко (как стиль) охватило все виды искусства, но наиболее ярко
отразилось в живописи, театре (и
связанной с ним литературе, музыке) и архитектуре.
         Работа с
презентацией: слайды 2-6: давайте попробуем определить по фотографиям общие
черты, присущие стилю «барокко».
         Итак, барокко (итал. barocco —
«причудливый», «странный», «склонный к излишествам», порт. pérola
barroca — «жемчужина неправильной формы» (дословно «жемчужина с пороком»).
Барокко свойственны контрастность, напряжённость, динамичность образов,
аффектация, стремление к величию и пышности, к совмещению реальности и иллюзии,
к слиянию искусств (городские и дворцово-парковые ансамбли, опера, культовая музыка, оратория).
         Эпоха
барокко порождает огромное количество времени для городских жителей из высшего
и среднего класса ради развлечений: вместо паломничеств —променад (прогулки
в парке); вместо рыцарских
турниров — «карусели» (прогулки
на лошадях) и карточные игры;
вместо мистерий — театр и бал-маскарад. Можно добавить
ещё появление качелей и «огненных потех» (фейерверков). В интерьерах
место икон заняли портреты и
пейзажи, а музыка из духовной превратилась в приятную игру звука.
         Эпоха
барокко отвергает традиции и авторитеты как суеверия и предрассудки. Истинно
все то, что «ясно и отчётливо» мыслится или имеет математическое выражение,
заявляет философ Декарт. Поэтому барокко —
это ещё век Разума и Просвещения. Не случайно слово «барокко» иногда возводят к
обозначению одного из видов умозаключений в средневековой логике — к baroco. В Версальском дворце появляется первый европейский парк, где идея леса
выражена предельно математически: липовые аллеи и каналы словно вычерчены по
линейке, а деревья подстрижены на манер стереометрических фигур. В армиях эпохи
барокко, впервые получивших униформу, большое внимание уделяется «муштре» — геометрической
правильности построений на плацу.

II. В России развитие искусства барокко, отразившего рост и
укрепление дворянской абсолютной монархии, приходится на первую половину XVIII века. Стиль барокко в России обладал рядом
национальных особенностей. Русское зрелое барокко отличалось от западного, в
частности, наиболее ярко выраженного — итальянского, структурной ясностью
и простотой плановых построений, тесной связью конструктивной основы и
декорирующих её элементов. Другой отличительной особенностью русского барокко
был его мажорный характер, активное использование ярких цветов в окраске, смелых
колористических контрастов, включая золочение.
         В России барокко появляется ещё в XVII веке («нарышкинское
барокко», «голицынское
барокко»). В XVIII веке в правление Петра I получает развитие в Санкт-Петербурге и пригородах в творчестве Д.
Трезини — так называемое «петровское
барокко» (более сдержанное), и
достигает расцвета в правление Елизаветы
Петровны творчестве С. И. Чевакинского и Б. Растрелли.
         Где мы сегодня можем увидеть злания, построенные в стиле барокко?
В городских и усадебных ансамблях Петербурга, Петергофа,
Царского Села и других, где этот стиль отличается торжественной ясностью и
цельностью композиции зданий и архитектурных комплексов (арх. М.
Г. Земцов, В. В. Растрелли , Д. В. Ухтомский ).
Архитектура
Петергофа.
         Ансамбль
парков, дворцов и фонтанов Петергофа-Петродворца, расположенный в 29
 км от Санкт-Петербурга и возникший в первой четверти XVIII века, является своеобразным
триумфальным памятником в честь успешного завершения борьбы России за выход к
Балтийскому морю. Регулярные парки, 144 фонтана и 3 каскада, золоченые статуи
богов и героев древности, величественная архитектура дворцов – все это выражает
идею торжества России, “пирующей на морском просторе”.
         Петродворец
– это памятник огромной художественной ценности. Он принадлежит сокровищнице
мирового искусства, является высоким достижением культуры. На протяжении двух
веков в создании дворцов и парков участвовали многие талантливые архитекторы,
художники, скульпторы и мастера ландшафтного искусства.
Слайд
11
         Большой каскад
– это основное сооружение колоссальной системы фонтанов Петергофа. Оно является
уникальным по обилию воды, размерам, роскоши скульптурного оформления,
графическому многообразию водометов и особенной выразительности каждого его
элемента. Большой каскад являет собой выдающийся памятник барочного искусства и
одно из самых известных мировых фонтанных сооружений
         Нынешний облик
Большого каскада складывался на протяжении целого века. Идея композиции этого
сооружения принадлежала Петру I.
         В 1723 году
формирование Петергофского дворцово-паркового ансамбля было в основном
закончено. К этому времени сложились почти все планировочные элементы Нижнего
парка и Верхнего сада, построены Большой дворец и “Монплезир”, сооружена
водопроводящая система фонтанов.
         Уникальный
водовод Петергофа создан в 1720-1721 гг. по проекту русского
инженера-гидравлика Василия Туволкова. Общая длина каналов водовода – 49
 км, на его трассе расположено 18 прудов-хранилищ, вмещающих более 1млн. 300
тыс. кубических метров воды и занимающих площадь почти 100
 гектаров. Главная особенность петергофской системы водоснабжения заключается в
отсутствии каких-либо водонапорных сооружений и насосов: здесь используется
принцип сообщающихся сосудов – разница в уровнях, на которых расположены пруды
и фонтаны.
         Большой
урон всему ансамблю нанесла Великая Отечественная война. С первых ее дней
начались работы по спасению и эвакуации музейных ценностей. Сотрудники музея и
парковые рабочие укрывали в земле скульптуру, упаковывали и отправляли в тыл
произведения искусства. За три месяца с начала войны до захвата Петергофа
немцами 22 сентября 1941 года, из дворцов и павильонов было эвакуировано 16
тысяч музейных экспонатов живописи, фарфора, стекла, мебели, тканей. Мраморная
скульптура парков и часть бронзовой были укрыты в тайниках на территории
Верхнего сада и Нижнего парка. С сентября 1941 по январь 1944 года немцы
разграбили и вывезли из Петергофа несколько тысяч музейных экспонатов. Они
уничтожили Большой дворец, Марли, Ольгин и Розовый павильоны, Английский
дворец. Варварски разрушили “Монплезир”, “Эрмитаж”, “Царицын павильон” и
“Коттедж”.
Слайд 12-16
         Знакомство с
фонтанами Петергофского ансамбля начинается с Верхнего сада. Он расположен над
естественным склоном, от подножия которого до Финского залива простирается
Нижний парк. Местоположение сада определило его планировку в виде вытянутого
прямоугольника равного по ширине фасаду Большого дворца. Всю центральную часть
Верхнего сада занимает широкий партер, создающий перспективу от монументальных
пилонов главных ворот до дворца. Партер окаймлен рядами деревьев, за которыми
расположены шесть прямоугольных боскетов, по три с каждой стороны. С трех
сторон сад обнесен оградой с массивными столбами, украшенными маскаронами.
Ограда была сооружены в серединеXVIII века архитектором В.
Растрелли.
         Верхний сад –
типичный образец регулярных парков, с характерной для них геометрической
построенностью, строгой симметрией плана, фигурной стрижкой деревьев,
многочисленными трельяжными беседками, партерами со сложным рисунком,
скульптурой.
Слайд 17-18
КАСКАД
“ШАХМАТНАЯ ГОРА”
Слайд 19
         Каскад
“Шахматная гора” – это центральное фонтанное сооружение восточной части Нижнего
парка, представляющее собой четыре сливных плато, декорированных туфовым
камнем, с двумя гротами – верхним и нижним. Верхний грот закрыт массивной
дверью, перед которой распростерлись три крылатых дракона, как бы охраняющих
вход в волшебную сказочную страну.
         Из пастей
драконов льется вода, спадающая в небольшой полукруглый бассейн у подножия
гряды перед нижним гротом. Сквозь водный поток вырисовываются белые и черные
квадраты. Ступени каскада, раскрашенные масляной краской, напоминают шахматные
доски. Вдоль туфового основания с верхней террасы можно спуститься вниз по двум
лестницам, восточной и западной. С внешней стороны каждой из них размещено по
пять мраморных скульптур. Установленные на высоких пьедесталах из серого камня,
они органически дополняют оформление каскада.

III. Русский классицизм — стиль в искусстве, возникший
в России в процессе европеизации при Екатерине
II, и распространённый во второй половине XVIII —
1-й половине XIX века.
         Классицизм возникает и
развивается под воздействием просветительских прогрессивных тенденций
общественной мысли. Господствующими становятся идеи патриотизма и
гражданственности, создания «нового отечества», внесословной ценности
человеческой личности. В античности, особенности классической эпохе Древней
Греции находят пример идеального государственного устройства и гармоничных
соотношений человека с природой. Античность (известная по памятникам литературы,
скульптуры и архитектуры) воспринимается как благодатная эпоха свободного
развития личности, духовного и физического совершенства человека, идеальной
порой человеческой истории без общественных противоречий и социальных
конфликтов[2].
         Утверждение данного стиля в
русской художественной школе стало симптомом её созревания как одной из
европейских школ.
         Какие основные черты имел
этот стиль?
Строгость, колонны разных
архитектурных ордеров, геометричность.

Скачано
с www.znanio.ru

alt: М. Г. Земцов, В. В. Растрелли ,

alt: III . Русский классицизм — стиль в искусстве , возникший в

доп. образование детей

group: Другое

title: Урок по предмету Беседы об истории русской культуры, тема: : Барокко и классицизм – основные стили архитектуры XVIII века.


extracted_text:
Лопачева
Т.С. группа 3Н

ВИКТОРИНА
«Исторические
памятники Самары»

1.
Памятник
этому человеку расположен на набережной города. Существует
легенда, в которой говорится о том, что в 1357 году  этот человек посетил
Золотую Орду, там наложением рук он излечил от "куриной слепоты"
любимую жену хана Чанибека (Джанибека) Тайдуллу. На обратном пути этот человек
предсказал, встретившемуся монаху-отшельнику, что на этом месте возникнет
большой и богатый город, который никогда не покорит неприятель. Кому поставлен
этот памятник? (Святитель Алексий – покровитель города)
2.
Этот памятник установлен в честь 400-летия образования Самары
в 1986 году. Он  находится на спуске на Октябрьской набережной. Что это за
памятник? (Стела Ладья)
3.
О строительстве этого объекта жители окрестных домов даже не
догадывались. Построен в 1942 году, на глубине 37 метров. Рассекречен в 1990
году. О каком объекте идет речь? (Бункер Сталина)
4.
Это один из символов Самары. Композиция находится на площади
Славы. Открытие состоялось 5  ноября 1971 года. Монумент был создан в память об
огромном вкладе в победу над фашизмом всех рабочих, трудившихся на авиационных
заводах города. Композиция представляет собой 40-метровый постамент, на котором
находится фигура рабочего высотой 13 м. Авторы: П.И. Бондаренко, О.С. Кирюхин,
А.Б. Самсонов.  (Монумент Славы)
5.
Эта композиция была представлена 12 сентября 2014 года в
рамках празднования 428 годовщины со дня основания Самары. Скульптура находится
на Полевом спуске. Высота – 8 м. Скульптурная композиция состоит из постамента,
на котором верхом на коне восседает князь, держащий в одной руке знамя. Автор –
Карен Саркисов.  (Памятник князю Г. Засекину)
6.
Это еще один символ Самары. Вначале он был установлен перед
прохордной авиазавода, но в 1975 году его перенесли на пересечение Московского
шоссе и проспекта Кирова. Открытие было приурочено к празднованию 30-летия
Победы в Вов. Авторы – А.Моргун и Ф. Федоров. (Самолет штурмовик ИЛ-2)
7.
Мемориальная
композиция расположена на площади Славы. Монумент выполнен в виде двух стен,
разных по размеру, и соединяющихся между собой под углом. На большей размещен
горельеф лица женщины. Рядом горит вечный огонь, который был зажжен 5 сентября
1971 года. Проект реализован скульпторами О. Кирюхиным, П. Бондаренко и
архитектором А.Самсоновым. (Горельеф «Скорбящей Матери-Родине»).
8.
Эта
стела посвящена заслуженной землячке, летчице. Командиру эскадрильи, Герою
Советского союза, которая пала смертью храбрых на территории Польши в 1944
году. Памятник был торжественно открыт в 1985 году. Монумент расположен в
сквере, на пересечении двух улиц – Аэродромной и Революционной. Авторы –
скульптор А.С. Головин и архитектор Ю.И. Мусатов. (Памятник летчице О.С. Санфировой)
9.
Установлен в исторической части Самары – на площади
Революции. Является первым памятником в городе, установленном после революции –
1927 году. Авторы – архитектор В.А. Витман и скульптор М.Г. Манизер. Этот
памятник установлен на постаменте, где ранее стоял другой памятник. (Памятник
В.И. Ленину)
10.       Монумент установлен на одноименной площади в 1932 году.
Авторами композиции являются И. Лангбард и скульптор М.Г. Манизер. Это была
первая конная многопрофильная скульптура в русском искусстве, а также одна из
самых масштабных в стране. Образы для композиции брались с реальных бойцов
Красной Армии. (Памятник В.И. Чапаеву)
11.       Этот
человек являлся крупным государственным деятелем и лидером советской партии. В
его честь городу Самара было присвоено его имя 5 ноября 1938 года. Над статуей
работал известный скульптор Матвей Манизер. Памятник в высоту составляет два
средних человеческих роста. (Памятник В.В. Куйбышеву).
12.       Этот па́мятник - ранее
существовавшая достопримечательность Самары. Был построен в 1889 году по проекту В. И. Шервуда. В 1927 году
бронзовая скульптура этого памятника была заменена на скульптуру В. И.
Ленина.  (Памятник
Алекса́ндру II).

Скачано с www.znanio.ru

file_name: Викторина Исторические памятники Самары.doc

alt: Автор – Карен Саркисов. (Памятник князю

title: Викторина "Исторические памятники Самары"


extracted_text:
1732

-
  Башкирский отряд, состоявший из 1000 человек, произвели нападение на улусы
  Среднего жуза.
-
  Главный виновник великой бедствий для казахов Лоузан-Шоно, умер волжской
  калмыкии. Сын Цевана-Раптана, рожденный от дочери калмыкского хана Аюке.
-
  Волжские калмыки Доржи Назаров и его сын Лубжи убегая от Серен Дондока,
  пришли к Абулхаир хану прося жить вместе.
-
  Серен Дондок посылает своих послов к Самеке хану.

-
  Самеке хан средней орды присягнул на верность России
-
  Калдан Церен приказал Церен Дондоб старшему, который находился в Тарбагатае,
  собрать войско 6 тысяч человек для нападения на казахов.
-
  Ойраты во главе Чакбо с численностью 7 тысяч человек нападают на средний жуз,
  но получают отпор.
-
  Род Каракесек во главе с Казыбек би прикочевал в степи в количестве
  4000 человек.

-
  23 августа во главе Церен-Дондоб старшим джунгары потерпели поражение от
  китайцев. Он возвращается в Тарбагатай.
--
  Калдан-Церен договариваются с Сибирью о беспошлинной торговле, на что дается
  разрешение.

-
  Абделкерим (1733-1751) построил крепость Иски-Курган. (город Коканд)

file_name: 26 часть.docx

intro: Таблица по истории России, Казахстана и Средней Азии. 26 часть

tags: Таблица по истории России

tags: Казахстана и Средней Азии. 26 часть