extracted_text:
Классный час «Я выбираю жизнь».
Цель:

способствовать
     формированию знаний о вреде наркомании, росту самосознания и самооценки
     подростка.

Задачи:

·
Познакомить
обучающихся с истоками наркомании, вреде наркотиков, признаками и последствиями
их употребления;
·
Дать
представления обучающимся о масштабах распространения наркомании в России,
Томской области, Кривошеинского района, используя информацию газет, радио,
телевидения и ресурсов интернета;
·
Провести
анкетирование и сделать анализ результатов анкетирования;
·
Заложить
основу для роста самосознания и самооценки обучающихся через работу в группах
при ответах на проблемные вопросы.

Этапы
проведения классного часа:
- вступительное
слово классного руководителя,
- слайдовая
презентация «Я выбираю жизнь»,
- работа в группах
по обсуждению проблемных вопросов,
- анкетирование,
- подведение
итогов.

Оборудование: ноутбук,
мультимедийный проектор, экран.

Ход
классного часа:
Республиканский
антинаркотичесий проект
на основе
контрактного метода профилактики наркотизации детей школьного возраста

«SаМоSтоятельные дети»
Цель проекта «SаМоSтоятельные дети» - предупредить или
отложить первую пробу психоактивных веществ детьми школьного возраста на
возможно более поздний срок.
Цель классного часа:

Познакомиться с
     истоками наркомании, видами наркотиков, признаками и последствиями их
     употребления.

2. Узнать масштабы
распространения наркомании в России.

I.       Вступительное
слово классного руководителя. (Слайд 1,2).
В последнее время
очень много говорят о наркомании и её последствиях. Эта беда стала
всемирной,
и найти пути её  решения достаточно сложно.
Ты есть, я есть,
он есть,
А жизнь у каждого
своя.
И её цена –
достоинство и честь,
Есть возраст
переходных лет,
Какой бы сложной
не была она.
Для многих
начинается рассвет,
А кто-то погружается во тьму.
Ты есть, я есть,
он есть,
Лишь вместе мы
сумеем зло пресечь
И сохранить
достоинства , чтоб жить.
            Словно
эпидемия распространяется наркомания. Каждый человек знает, какое горе приносят
наркотики. Но почему же наркоманов становится всё больше и больше?
Начнем
по- порядку.

II.
(Слайдовая
презентация).
Задается несколько вопросов. Выслушиваются
ответы обучающихся. Затем дается более точное понятие, определение.
1.      (Слайд 3) Что такое
наркомания?
Наркомания –
патологическое влечение к приему наркотических средств.
Термин «наркотик» происходит от греческого
слова «narkoo», что означает оцепенеть, сделаться нечувствительным.
2.      (Слайд 4) Какие
наркотические вещества вы знаете?
Все
их можно определить в определенные группы:
1)     Психостимулирующие
– вещества, стимулирующие центральную нервную систему:
           кокаин, эфедрин и другие. Сюда
же относятся и марихуана, высушенные и измельченные
           листья конопли, гашиша, смола
конопли.
2)     Галлюциногены –
вещества, способные вызывать глубокие изменения психики, что ведет к
галлюцинациям.
3)     Ингалянты –
вещества, которые вводят в организм через дыхательные пути. Это клей, бензин,
ацетон и другие токсические вещества.
4)     Опиаты – вещества,
выделяемые из мака, и его производные: морфин, кодеин.
5)     Снотворные –
безобидные на первый взгляд лекарства могут развивать привыкание, как настоящие
наркотики.

3.      (Слайд 5)  В последнее
время стремительно распространяется новый вид
наркотического средства – ДЕЗОМОРФИН. Кто
слышал об этом наркотике?
            Дезоморфиновая наркомания –
один из видов наркомании новой волны, в основе которой лежит кустарное
производство дезоморфина, который в наркоманской среде получил название
«крокодил». Как вы думаете, почему? Получил широкое распространение после 2000
года, поэтому средний возраст современных дезоморфиновых наркоманов составляет
25- 28 лет. Особенно стремительно данная наркомания стала распространяться
после 2005 года, приняв характер скрытой пандемии.
            По уровню потребления в России
доля кустарного дезоморфина в общем объеме быстро поднялась до 25-28%, заняв
второе место после героина (55 -58%).
            Несмотря на довольно длительную
процедуру получения (3-4 часа), в состав ингредиентов входя легкодоступные
вещества, некоторые из которых формально отпускают по рецептам.
            У употребляющего наркотик
внутривенно, менее чем через три месяца начинаются гниения и кровоточивость
вен, после чего наступает переход на внутримышечное введение наркотика.
Наблюдается обширный тромбофлебит, по всему телу появляются гноящиеся язвы,
начинается гангрена конечностей, отказывают почки, селезёнка, головной мозг.
Из-за того, что на коже у больного появляются язвы и короста, дезоморфин и
назвали «крокодил».

(Слайд 6)  Немного об
истории наркомании.
            С веществами, которые теперь
называют наркотиками, человек познакомился давно. Древние египтяне готовили из
мака снотворное. Они получали опиум и употребляли его, желая уснуть или
приглушить боль.
            Бедуины, отправляясь в дальний
переход, запасались бангом – смолой, известной под названием марихуана или
гашиша. Смолу курили, желая снять психическую нагрузку, вызванную однообразным
пейзажем пустыни.
            Шахтеры Боливии издавна
получали часть жалования не деньгами, а листьями растения, содержащего кокаин,
которые жевали или курили.
            Вообще нет такого народа,
которые не употреблял бы в том или ином виде наркотические вещества.

(Слайд 7) Какова же
статистика наркомании в России?
            Проблема наркомании
затрагивает около 30 млн. человек, то есть практически каждого пятого жителя
страны.
            Сегодня в России не осталось
ни одного региона, где не было бы зафиксированы случаи употребления наркотиков
или их распространения.
            По данным международной
организации «Врачи без границ», уже сегодня в России от 3до 4 млн. наркоманов,
а некоторыми специалистами их число оценивается даже выше 9 млн.

(Слайд 8)  Наркомания в
России продолжает «молодеть». По последним данным, более 60% наркоманов – люди
в возрасте 18- 30 лет и почти 20% - школьники.
            Средний возраст приобщения к
наркотикам в России составляет 15-17 лет, но участились случаи первичного
употребления наркотиков детьми 11-13 лет.
            Отмечены и случаи употребления
наркотиков детьми 6-7 лет.

(Слайд 9) Именно
образовательные учреждения и места массового развлечения молодежи, в первую
очередь дискотеки, являются сегодня основными местами распространения
наркотиков. За три года наркомания среди детей и подростков возросла почтив 6
раз.
(Слайд 10) Не обошла стороной наркомания и  Татарстан количество поставленных на учет наркоманов за последний год
увеличилось почти на 6%.  Всего в
Татарстане на официальном учете состоит чуть меньше 10 тыс. человек, треть из
них проживает в Казани. Накануне в республиканском Министерстве образования
подвели итоги операции по профилактике наркомании среди детей и молодежи.
 Специалисты Минздрава осмотрели 300 тыс.
учащихся школ и вузов. Признаки употребления наркотических веществ были
выявлены у 416 молодых людей.
4.      Каковы же
последствия употребления наркотиков? (Слайд 11).
Совершенно верно. В первую очередь
наркотики влияют на психику, она приводит к
духовной деградации и полному физическому
истощению организма.
(Слайд 12) При употреблении
наркотиков начинает разлагаться печень, изменяют свою
работу почки, и вслед за ними начинают
разрушаться все органы в организме, делая употребляющего наркотики инвалидом на
всю жизнь.
            (Слайд 13) Наркоман –
раб наркотика; ради него он пойдет на любую низость и преступление, что рано
или поздно приведет его к смерти. Даже одного приёма достаточно, чтобы стать
«зависимым».
            (Слайд 14) Средняя
продолжительность жизни активного наркомана составляет 3 года. Дети, рожденные
от наркоманов, умирают очень быстро, доживая максимум до 4 месяцев.  Наркотик
губит наше будущее поколение, наших детей, а значит, и будущее нашей страны.
            (Слайд 15) Вы, как
будущие родители, должны помнить, что
У людей, принимающих наркотики, рождаются
дети -  уроды или нежизнеспособные дети.

III. (Работа в группах).
Давайте
же поговорим о признаках, по которым можно определить, что человек
употребляет наркотики. Перед вами лежат
информационные листы (Приложение 1) с перечисленными утверждениями. Вам
необходимо выбрать те, которые являются внешними признаками, очевидными
признаками и признаками, характеризующими изменения в поведении.
            Ниже утверждений находится
таблица, в которой вы должны указать только номер утверждения, которое
относится к той или иной категории.
(Обучающиеся разбиваются в группы по 4-5-
человек, работают с информационными листами, разбивают утверждения на
категории. Затем группы высказывают свое мнение по каждой категории.)
            Давайте проверим:
            (Слайд 16) Внешние
признаки:
ü Бледность кожи;
ü Расширенные ил
суженные зрачки;
ü Покрасневшие или
помутневшие глаза;
ü Замедленная речь;
ü Плохая координация
движения;
ü Похудение или
прибавка в весе;
ü Блеск в глазах;
ü Нарушение
пищеварения.
(Слайд
17)
Очевидные признаки:
ü  Следы от уколов,
порезы, синяки;
ü  Свернутые в
трубочку бумажки;
ü  Маленькие ложечки;
ü  Капсулы,
бутылочки, пузырьки;
ü  Запах табачного
дыма с примесями запахов трав или синтетики.
(Слайд 18) Признаки
изменения в поведении:
ü Нарастающее
безразличие;
ü Невозможность
сосредоточиться;
ü Болезненная
реакция на критику;
ü Частая и резкая
смена настроения;
ü Смена круга
знакомых;
ü Безобразное отношение
к учебе;
ü Проявление
грубости, лени;
ü Нарушение сна.

IV.
(Подведение
итогов).
Работа
в группах: обсуждают и отвечают на поставленные перед ними вопросы (Слайд 19):
1.      Какие
причины могут подтолкнуть ребят попробовать наркотики?
2.      Вам
предлагают попробовать наркотики. Назовите     4 – 5 приемов и аргументов,
которые можно использовать для отказа.
3.      Твой
друг принимает наркотики.  Как тебе вести  себя с
ним:
а) бороться с его привычкой;
       б) продолжить общаться с
таким, какой он есть;

    в) прекратить общение с ним?
4.      Нужно
ли проблемами наркомании заниматься  на государственном уровне  или это
проблема самого человека и его близких?

(Слайд
20)
Заключительное слово классного руководителя:
Природа
создала всё, чтобы человек был счастлив. Деревья, яркое солнце, чистую воду,
плодородную почву. И нас, людей – сильных, красивых, здоровых и разумных.
Человек рождается для счастья, и, кажется, нет места в его душе для злого духа
и низменного порока.

Мы
родились, для того, чтобы жить,
Может
не стоит планету губить?
Есть
кроме «да» и получше ответ,
Скажем,
ребята, наркотикам «нет»!

Хочется,
чтобы, уходя с нашего классного часа, в вашей памяти осталась надпись с
последнего слайда (Слайд 21) «Я ВЫБИРАЮ ЖИЗЬ!».
Всем
большое спасибо.

file_name: Я выбираю жизнь.doc

alt: Классный час «Я выбираю жизнь»

alt: Слайд 16) Внешние признаки: ü

title: Классный час на тему: "Я выбираю жизнь"


extracted_text:
Муниципальное
автономное учреждение
дополнительного
образования
«Центр
эстетического воспитания детей»

Методический
доклад по теме
«Особенности
работы концертмейстера
в
 детском музыкальном театре »

Концертмейстер
Чичеватова

Лидия
Алексеевна

Хабаровск
2023

           Деятельность
концертмейстера на занятиях в театральной студии сочетает в себе
педагогическую, хормейстерскую, музыковедческую и музыкально-исполнительскую
работу. В деятельности концертмейстера объединяются творческие
(исполнительские), педагогические и психологические функции и в образовательном
процессе, концертных или конкурсных ситуациях  их трудно отделить друг от
друга.
Я, как концертмейстер с многолетним стажем
и опытом работы в театральной студии могу сказать, что специфика работы
концертмейстера театральной студии  заключается в следующем:
1)  умение играть на фортепиано (за
кулисами, в окружении ждущих своего выхода учащихся-актеров) от 20 до 30
музыкальных номеров за 35 минут спектакля.
2) играть при обязательных для всех
спектаклях кратковременных, но многочисленных затемнений сцены и зрительных
залов, в качестве обычных театрального эффектов освещения. То есть, необходимо
уметь играть «вслепую», в абсолютной темноте.
3) Уметь быстро разучить любой музыкальный
материал.
4)  Быстро найти нужный музыкальный
материал, проигрывая с листа бесконечность всевозможных вариантов и,
представить лучше из них на выбор вокалиста и режиссеров.
5) в дальнейшем, эти, оставленные ими
10-15 музыкальных номеров превратить в 30 партитурных номеров на словесные
сценарии, в соответствии с замыслами режиссеров, а также, авторов текстов
сценария.
6)  варьировать музыкальный материал под
тексты сценариев, и, сценические движения учащихся-актеров, потом, немедленно,
транспортирую в удобные тональности для пения и сквозного развития
получившейся, 35-45 минутой партитуры спектаклей.
7) На концертах нужно, также, быть всегда
готовой выступить с читкой с листа незнакомых музыкальных материалов, (иногда и
транспортируя их одновременно, прямо во время выступлений), как часто, и во
время работы.
Слушатели и зрители  ждут от театрального
исполнения воплощения единого замысла: содержательного и убедительного.
Поэтому, задача концертмейстера, донести до зрителя единую концепцию
произведения.
Реклама Уроки сценического движения, вокала,
театрального мастерства сначала и до конца строятся на музыкальном материале.
Поэтому, музыка оформления этих занятий, конечно, сфера музыкальных знаний,
объединяющая всех людей, участвующих в этом удивительном по силе эмоционального
воздействия физическом явлении-музыке.
Занимающиеся сценическим движением,
учащиеся, одновременно  и вокализируют все исполняемые ими роли. Получая
достаточно профессиональные
навыки
сценического движения , а также, многие средства музыкальной выразительности
усваивая через движения. Они одновременно получают не только физическое
развитие, но и музыкальное, участвуя в передаче характера музыки, ее темпа,
динамики, ритма с помощью целого ряда движений.
С первых же занятий вокалом, учащиеся,
также, знакомятся с основными элементами речевой музыкальной стилистики: постепенным
движением; репетициями. опеванием; вспомогательными звуками,которые помогают им
осваивать мелодии, секвенцией.
Также, закономерности ее изложения и
развития, осмысленности вокально-сценического исполнения ролей в спектаклях.  Это
повышает в них интерес к музыкальным играм, классической музыке, музыкальным
сказкам, литературным композициям. То есть, такие регулярные музыкальные
занятия заметно тренируют и улучшают слух учащихся. Что является прямым
доказательством того, что музыка, явление физическое.
       Общеизвестно,
что живая музыка сильнее трогает, нежели воспроизведенная при помощи радио,
магнитофона и тому подобное. Даже глухие люди могут ритмично двигаться,
подчиняясь мощной вибрации звуковых волн и улавливая, тем самым, периодичность
музыкальной метрики.  Музыка вызывая двигательные реакции и углубляя их,
не просто сопровождает движения, а определяет их сущность. То есть целью
концертмейстера является развитие «музыкальности», как вокального исполнения,
так и сценических движений учащихся театральной студии.
       Для этого, я,
музыкальным оформлением уроков и спектаклей решаю следующие задачи:
-привитие
учащимся осознанное отношение к музыкальному произведению.
-умение
слушать музыкальную фразу.
-помогать
ориентироваться в характере музыки, также и ритмическом рисунке, динамике, сравнивать
фразы по сходству и контрасту.
-познавать
выразительные значения.
-
следить за развитием музыкальных образов во время спектаклей, (в которых вся
подобная музыка, следуя за развитиями сюжетов, приобретает либо сквозное
развитие, либо форму рондо, вибраций, сонатную, концертную, или другие,
смешанные формы), по требованиям режиссуры.
-
уметь составлять общие представления о структуре произведения.
-  ненавязчиво
обучать в процессе повседневных занятий учащихся предметом вокала  и
сценического движения, умению отличать произведения различных эпох, стилей,
жанров друг от друга.
      В своем музыкальном сопровождении занятий и спектаклей я использую
автентические каденции-признак западно-европейской музыки, также, трепетность
тритонов, уменьшенных гармоний, придающих ей еще большую остроту звучания на фоне
шарманочных аккордов. Также использую  джазовые гармонии, блюзовые лады, несущим очень яркий
эмоциональный заряд, и органично вплетающимся в музыкальную стилистику
современности, плагальность русской музыки, особенности стиля кантри.

Созданнная  мной, как концертмейстером, музыкальная среда, при обучении
учеников театральному искусству, вокалу и сценическому движению, знакомит
учащихся с лучшими образцами мировой классической и современной музыки,
отобранных по признакам:
Яркости
образно-смысловой выразительности, понятности детям, гарантирующий успех у
зрителей, что помогает мне  успешнее организовать  работу на занятиях и
выступлениях, уменьшающую необходимость режиссерам постоянного инструктирования
актеров-учащихся в их нелегком театральном творчестве.

 Для фиксации ярких эстетических впечатлений у зрителей, музыкальную
интерпретацию сопровождения выполняю с учетом восприятия спектакля публикой в
разных контекстах:  особенностей восприятия, темпераментом зрителей, их
возрастом, в контексте повседневных событий, популярности музыкального материала,
и т. п. Широко использую в работе музыкальный сайт WWW. notarhiv. ru и
собственную нотную библиотеку, компьютерный музыкальный редактор для замедления
и ускорения фонограмм.

Скачано с www.znanio.ru

file_name: ОСОБЕННОСТИ РАБОТЫ КОНЦЕРТМЕЙСТЕРА В ДЕТСКОЙ ТЕАТРАЛЬНОЙ СТУДИИ.docx

alt: В своем музыкальном сопровождении занятий и спектаклей я использую автентические каденции-признак западно-европейской музыки, также, трепетность тритонов, уменьшенных гармоний, придающих ей еще большую остроту звучания на…

title: особенности работы концертмейстера в детском музыкальном театре


extracted_text:
Основні
принципи управління
інформаційним виробництвом
Продукти
інформаційного виробництва можна за формою їх участі в розширеному
відтворюванні суспільства поділити на дві групи.
Продукти першої
групи призначені для прямого споживання суспільством і його членами з явною
вигодою для виробника інформаційного продукту. Це твори мистецтва і літератури,
наукові праці, довідники, лекції, підручники, проповіді, масова інформація і
дезинформація, пропаганда і реклама, чутки і наклеп, різні види фольклору тощо.
Виробництво і споживання інформаційних продуктів цієї групи підлягають тим
самим законам ринку, що й аналогічних продуктів матеріального виробництва,
призначених для споживання. Тому ми не розглядатимемо принципи організації
виробництва та реалізації їх.
До другої групи
належать інформаційні продукти, які виробники вважають за краще приховувати від
суспільства, побою-
ючись яких-небудь збитків для себе. Це інформація про: технологічні особливості
виробництва; матеріальні витрати на виробництво; обсяги продажу та отримані
прибутки; негативні властивості продукції, що виробляється; узгодженість дій та
рішень людей з чинними законами і встановленими суспільством нормативами тощо.
Поведінку інформаційних продуктів цієї групи в розширеному суспільному
відтворюванні ще слабо вивчено як економістами, так і фахівцями з інформатики.
Отже, на ній ми й зосередимо основну увагу. Більше того, ми обмежимося
розглядом інформаційних продуктів, що використовуються як засоби праці в
матеріальному та інформаційному виробництвах і як предмети праці в
інформаційному виробництві.
Виробництво таких
продуктів спочатку розвивалося разом із матеріальним виробництвом. Його
призначенням було інформаційне обслуговування управління матеріальним
виробництвом. (Під управлінням розумітимемо процес підготовки,
прийняття і виконання рішень.) За організації управління відповідним
виробництвом інформаційне обслуговування було зорієнтоване на виконання запитів
на ту або іншу інформацію, що надходить від органів управління основним
виробництвом, і відігравало пасивну допоміжну роль щодо основного виробництва.
На нього намагалися витрачати якомога менше фінансових, матеріальних і кадрових
ресурсів.
Прикладами
інформаційного обслуговування можуть бути традиційна діяльність інформаційних
та інформаційно-обчислювальних центрів, науково-технічних бібліотек тощо.
З ускладненням матеріального виробництва інформаційне обслуговування
доповнюється інформаційним забезпеченням процесів матеріального виробництва.
Інформацію починають визнавати одним з допоміжних ресурсів, що забезпечують
ефективність управління матеріальним виробництвом. Ставлення до організації
інформаційного забезпечення стає серйознішим, ніж до організації інформаційного
обслуговування, але воно ще не є пріоритетним серед проблем управління матеріальним
виробництвом.
Інформаційне
забезпечення зростало з інформаційного обслуговування в міру того, як воно йшло
назустріч інформаційним потребам користувачів, що постійно зростають.
На порозі
інформаційного суспільства в розвинених демократичних країнах усвідомлюється
необхідність управління інформацією у будь-якому виробництві, нарівні з
управлінням кадрами, фінансами і матеріальними ресурсами. (Під «управлінням
інформацією» розумітимемо управління інформаційним виробництвом будь-якої
організації.) При цьому інформаційне забезпечення і/або інформаційне обслуговування
не відкладаються, а розглядаються як складові єдиного інформаційного
виробництва.
В інформаційному
виробництві має створюватися загальнодоступний для його учасників масив
інформації (база даних) про розглянуті пропозиції інформаційних продуктів. Такі
бази даних заведено називати базами прецедентів. На вивченні прецедентів
будуються найдавніші та вічні інформаційні виробництва — виховання, освіта й
навчання людей. Прецеденти є основою будь-якого інформаційного виробництва,
насамперед, науки та мистецтва — інформаційних виробництв, в яких зайняті
найбільш інтелектуально розвинені та творчо обдаровані особи.
Момент узгодження
нового інформаційного продукту з прецедентами є вирішальним в управлінні
інформаційним виробництвом. Його ефективність звичайно залежить від якості
пропонованих нових інформаційних продуктів, але оцінити цю якість без досить
повної бази прецедентів неможливо. Тому становить інтерес процедура виявлення
особливостей взаємодії суб’єктів у момент узгодження пропонованого інформаційного
продукту з прецедентами.
Формулюючи ці
особливості ми виходимо з того, що будь-який суб’єкт інформаційного виробництва
прагне отримати максимальну вигоду від свого продукту. Тому він намагається у
такому продукті максимально відтінити позитивні сторони своєї діяльності і
затушувати негативні. З цієї особливості поведінки виробників інформації
випливає, що у разі управління складним інформаційним виробництвом необхідна
жорстка технологічна дисципліна, яка б забезпечувала належну повноту інформації
про рішення, що надаються для узгодження, або повноту інформації, відчужуваної
в суспільне користування від суб’єкта інформаційного виробництва. За допомогою
яких засобів досягається це відчуження, не є істотним. Важливо те, що необхідну
повноту відчуження неможливо забезпечити без суспільного примусу виробників
інформаційних продуктів. Отже, перший принцип управління
інформацією: повнота відчуження суспільно необхідної інформації від
суб’єктів інформаційного виробництва досягається тільки засобами примусу [4].
Цей принцип поширюється не тільки на інформацію, що виробляється, а й на
інформацію, що є для певного виробництва сировиною і підлягає обробці, бо в
рамках усього суспільного інформаційного виробництва кожна продукована
інформація є сировиною або предметом праці для інших виробників інформації.
Якщо перший
принцип покликаний подолати відсутність у суб’єктів інформаційних виробництв
бажання віддавати інформацію, то другий принцип націлює управління
інформаційним виробництвом на примусове подолання відсутності у суб’єктів
інформаційного виробництва потреби використати всі прецеденти у разі узгодження
свого продукту. Іншими словами, далеко не завжди за узгодження пропонованого
рішення в його автора виникає бажання представити свій продукт на тлі повної інформації
про прецеденти, оскільки у такому разі воно може виглядати не кращим чином або,
принаймні, не так переконливо, як хотілося б розробнику.
Це повною мірою виявляється не тільки в середовищі розробників нових
виробів, а й у науці, торгівлі (реклама), шоу бізнесі, в державних установах і
багатьох інших інформаційних виробництвах. Такі продукти інформаційного
виробництва, як плагіати, чутки, дезинформація, наклеп, шахрайство, корупція та
інші, їм подібні, є наслідком неповноти або навіть викривлення складу прецедентів,
на тлі яких демонструється запропонований інформаційний продукт. Ця обставина
завдає не менше клопоту, ніж складність відчуження інформації, ще й тому, що із
зростанням обсягів суспільного виробництва забезпечити повне і достовірне
узгодження інформаційних продуктів з прецедентами нелегко через великий
потенційний обсяг баз прецедентів. Тому звинуватити розробника будь-якого
рішення в неповному і/або некоректному узгодженні з прецедентами за злим
наміром іноді просто неможливо.
Звідси випливає другий
принцип управління інформацією: якість запропонованого
інформаційного продукту забезпечується повнотою бази прецедентів, доступної
виробникові цього продукту та ефективністю примушення виробника провести
узгодження їх з достатньою повнотою і достовірністю [4].
У розвинених
демократичних країнах процес становлення державного управління інформаційним
виробництвом давно завершився. Зазначені принципи управління інформацією стали
нормою поведінки всіх учасників суспільного інформаційного виробництва. Про них
згадують тільки у моменти їх порушення, але й у цих випадках діє налагоджений
механізм, мало помітний суспільству. Тут доречно пригадати історію становлення
державного інформаційного виробництва США. У роки великої депресії на рубежі
30-х років, коли корупція державних чиновників досягла нечуваних розмірів і
кожна ділова людина прагнула увірвати свій шматок в будь-який спосіб,
кримінальний чи близький до нього, президент Рузвельт узяв курс на впровадження
в практику управління суспільним інформаційним виробництвом наведених вище
принципів. Одними з перших кроків Рузвельта після його приходу в Білий дім у
січні 1933 р. було прийняття біллів «Про чесну конкуренцію» та «Про чесного
чиновника», які й визначили політику держави в управлінні інформацією на все
майбутнє країни. Ці біллі встановлювали презумпцію відкритості інформації про
результати діяльності всіх суб’єктів суспільства, і передусім — державних
установ, обов’язок всіх відчужувати суспільству
необхідну для його нормального розвитку інформацію і сувору відповідальність кожного за недотримання цього
обов’язку. У реалізації цих законів Рузвельт і всі наступні президенти
США використали демократичні принципи розділення влади і функцій господарських
суб’єктів [4].
Принцип розділення
функцій господарських суб’єктів вимагає максимальної незалежності суб’єктів,
які здійснюють в якому-небудь проекті функції замовника, що фінансує проект,
підрядчика, що виконує передбачені проектом роботи, та аудитора, що перевіряє
перебіг робіт за проектом.
Очевидно, що
порушення цього принципу дає змогу приховувати інформацію про можливу змову
партнерів по проекту, що, в свою чергу, призводить до обману держави і/або
інших партнерів, задіяних у цьому проекті.
Принцип розділення
функцій господарських суб’єктів у демократичних країнах не обговорюється, але
будь-яке помічене порушення цього принципу викликає бурхливу реакцію
суспільства. Помітити таке порушення можна тільки за наявності досить повної і
доступної інформації про всі дії господарських суб’єктів суспільства. Звичайно,
наявність такої інформації сама по собі не викоренить корупцію та інші
антигромадські явища у сфері економіки. Великі обсяги масивів інформації, що
відображає господарську діяльність, і складність зв’язків між господарськими
суб’єктами залишають і завжди залишатимуть лазівки для кримінальних операцій
різного роду, однак, з розвитком інформаційних технологій ускладнюється сама
процедура змови, а також підвищується ймовірність виявлення її.
В Україні принцип
розділення функцій господарських суб’єктів навіть не озвучений, не захищений
законодавчо і порушується повсюдно, особливо там, де на проекти витрачаються
державні кошти або кошти пересічних громадян. На сьогодні надзвичайно важливим
є законодавче, а можливо й конституційне затвердження, як в матеріальному, так
і в інформаційному виробництві, принципу розділення функцій
суспільних відносин, згідно з яким у кожному суспільному проекті функції
замовника, підрядника та аудитора повинні виконуватися трьома різними,
максимально незалежними один від одного суб’єктами [4]. Якщо
дотримуватися цього принципу в інформаційному виробництві, то навіть в кожній
організації потрібно максимально розділити функції замовника інформаційного
продукту, його виробника і суб’єкта, що перевіряє повноту узгодження з
прецедентами і ступінь відчуження цього продукту.
В інформаційному
виробництві має діяти ще один важливий принцип, який встановлює ступінь
відчуження інформації з метою усуспільнення її і правила користування
суспільною інформацією. Хоча людина є продуктом суспільства, вона не може в
своїх діях бути абсолютно відкритою суспільству.
У процесі розвитку
демократичного суспільства вироблено норми, спрямовані на максимальний захист
особистої таємниці у разі використання відчуженої від людини інформації. Для
суспільних інформаційних виробництв також є характерним обмежене використання
відчужуваної інформації, тобто наявність інформації, що є комерційною,
службовою і державною таємницею.
Процеси
усуспільнення інформації і збереження таємниці її виробника або власника
суперечливі за своєю природою. Чим більше інформації відчужується, тим меншою
стає впевненість у збереженні таємниці. І навпаки, чим менше інформації
відчужується через побоювання порушити таємницю її виробника, тим складнішим
стає розв’язання проблеми збереження і розвитку демократичного суспільства. Ця
суперечність вимагає максимальної незалежності державних установ, які
відповідають за порядок відчуження і використання інформації, що забезпечує
необхідну повноту узгодження нових інформаційних продуктів у суспільстві, від
державних установ, які відповідають за збереження таємниці виробників
інформаційних продуктів. Державні установи, які здійснюють контроль за
рівновагою між повнотою відчуження і збереженням таємниці виробників
інформації, повинні бути максимально незалежні. Ці міркування приводять до важливого
принципу балансу між доступністю і таємницею: в інформаційному
суспільному виробництві загалом і в окремих його частинах, зокрема, функції
забезпечення необхідної повноти відчуження інформації і доступу до
усуспільненої інформації, функції встановлення порядку збереження таємниці
виробника інформації і функції визначення рівноваги між повнотою відчуження і заходами захисту таємниці повинні
виконуватися трьома різними
максимально незалежними один від одного суб’єктами [4].
Сформульовані
принципи управління інформаційним виробництвом можуть ефективно діяти тільки за
жорсткої технологічної дисципліни, що змушує всіх суб’єктів виробництва
дотримуватися цих принципів. Це, у свою чергу, можливе лише тоді, коли функція
управління інформацією є турботою першої особи організації, для забезпечення
діяльності якої розвивається відповідне інформаційне виробництво.
За радянських
часів діяв принцип «кадри вирішують все». Якщо під кадрами розуміти всіх людей,
то цей біблійний принцип, безсумнівно, правильний і дійовий, оскільки без людей
немає ні виробництва, ні самого суспільства. Але якщо під кадрами розуміти
якимсь чином профільованих людей, то одного цього принципу замало.
У розвинених
демократичних країнах три види ресурсів виробництва — кадрові, фінансові та матеріальні
складають нероздільну тріаду, що визначає ефективність діяльності будь-якої
організації, будь-якого виробництва. В останні десятиріччя до цієї тріади
додався ще один ресурс — інформаційний, оскільки складність взаємодії за
управління ресурсною тріадою вимагає істотного розвитку інформаційного
виробництва, яке забезпечує цю взаємодію.
Управління
інформаційним ресурсом організації, тобто його формування та ефективне
використання, відіграє об’єднувальну роль у цій четвірці основних ресурсів. Зрештою
від якості управління інформацією, інформаційним ресурсом, інформаційним
виробництвом залежить ефективність використання та розвитку інших ресурсів.
На практиці кожний грамотний керівник будь-якої організації — від сім’ї до держави — прагне до максимальної інформованості про дії
суб’єктів своєї організації. Але тільки в наш час з’явилася реальна можливість
озброїти керівника інформаційними технологіями, що дають йому змогу ефективно
вирішувати цю надскладну проблему. Однак така можливість не зменшує значущості
проблеми управління інформацією, а її складність не дозволяє керівнику
організації передоручити її розв’язання загалом іншій особі (під керівником
розумітимемо першу особу в керівництві організації).
У результаті
доходимо до визначального принципу управління інформацією: управління
інформаційним виробництвом або інформацією в організації має бути функцією
першої особи в її керівництві [4].
Організація управління інформацією
в країні має бути повсякденною турботою вищої посадової особи країни. Вона
повинна захистити країну від інформаційних монополістів, забезпечити доступ
усіх зацікавлених громадян та організацій до інформації, якою володіє держава, і зробити цю інформацію
максимально повною, оперативною і достовірною за збереження особистої,
комерційної, службової і державної таємниць.

file_name: принципы.docx

alt: З цієї особливості поведінки виробників інформації випливає, що у разі управління складним інформаційним виробництвом необхідна жорстка технологічна дисципліна, яка б забезпечувала належну повноту інформації про…

alt: Однак така можливість не зменшує значущості проблеми управління інформацією, а її складність не дозволяє керівнику організації передоручити її розв’язання загалом іншій особі (під керівником розумітимемо…


extracted_text:
Требования к структуре
учебно-исследовательской и проектной работы
Учебно-исследовательская
проектная работа включает следующие структурные компоненты:
-
титульный лист;
-
содержание (перечень основных частей проекта);
-
аннотация (обоснование темы, изложение основных положений
проекта, объем раздела   - обычно 1-1,5 страницы;
-
эпиграф (по желанию)
-
основная часть  (может содержать описание методов исследования
и используемых ресурсов (временных, информационных, интеллектуальных и
материально-технических); в ней должен проводиться анализ информационных
источников и поэтапное описание хода работы над проектом;
-
заключение (формулируются выводы, описывается, достигнуты
ли поставленные цели, решены ли задачи, определяется перспективность представленной
темы для дальнейшей работы);
-
библиография (соблюдения норм и правил цитирования, ссылок
на различные источники;  в случае заимствования текста работы (плагиата)
без указания ссылок на источник проект к защите не допускается);
-
приложения: карты, таблицы, графики, фотографии, рисунки,
иллюстрации и прочее.

Общие требования к оформлению
работ:
-
Работа выполняется на листах стандарта А 4, шрифтом Times New
Roman, размером шрифта 14,  интервал одинарный, отступ первой строки 1,25.
-
Размер полей: левое 3 см, правое 1,5 см, верхнее 2 см, нижнее 2
см. (обычные); нумерация страниц: снизу, по центру.
-
Титульный лист считается первым, но не нумеруется.
-
Содержание: должно формироваться автоматически.
-
Каждая новая глава начинается с новой страницы.
-
Точку в конце заголовка, располагаемого посредине строки, не
ставят.
-
Все разделы плана (названия глав, выводы, заключение, список
литературы, каждое приложение) начинаются с новых страниц.
-
Рисунки, фото, схемы, графики, диаграммы: шрифт Times New Roman, 12 пт. Должны иметь сплошную нумерацию и названия (под
рисунком по центру). На все рисунки должны быть указания в тексте.
-
Все сокращения в тексте должны быть расшифрованы.
-
Тема работы должна быть сформулирована грамотно, с литературной
точки зрения,             и отражать содержание проекта или исследования.
Выравнивание текста на странице - по ширине.

Титульный
лист считается 1-й страницей, нумерация на нем не ставится. Название
учебного заведения, предмета, данные автора и руководителя, год – шрифт 16.
Название вида работы шрифт 20 – первая буква заглавная; тема – шрифт 20 все
заглавные буквы.

Содержание
По содержанию
это план работы. Содержание помещается сразу после титульного листа. В содержании
выделяется аннотация, глава 1, глава 2, заключение, список литературы, библиография.
Названия глав не должны повторять название темы. Каждая глава, в свою очередь,
состоит из параграфов, которые обозначаются соответственно 1.1.,1.2. и т.д.
Параграфов должно быть не менее двух. Названия параграфов не должны повторять
название глав. На строке названия параграфа или главы указывается страница.

 Аннотация
или краткая пояснительная записка.
Здесь
раскрываются актуальность выбора темы, формируются компоненты методологического
аппарата:
-
объект,
-
предмет,
-
проблема,
-
цель,
-
задачи,
-
гипотеза работы (только в исследовательском проекте),
-
использованные методы исследования
-
проектный продукт.

Основная часть (Название «Основная часть» условное и оно не печатается).
Основная часть
состоит из одной главы (если работа носит теоретический характер) или из двух
глав: теоретической и практической. В теоретической части содержатся
теоретические основы изучаемой проблемы. Обучающиеся демонстрируют умения
работать с информацией: анализировать структурировать, делать выводы.
Практическая
часть должна быть направлена на решение выбранной проблемы и состоять из
проектирования деятельности, описания ее реализации, оценки ее
результативности. Практическая часть должна представлять собой определенный
образовательный продукт.

В заключении
указывается краткое описание проделанной работы. Делаются выводы, которые не
должны повторять выводы по главам. Формулируется
утверждение                              о достижении цели и доказанности
гипотезы с кратким подтверждением. Устанавливается практическая значимость
работы (кому может быть интересна, полезна и т.д.).

Список
используемой литературы.
Перечень
использованной литературы оформляется в соответствии с требованиями ГОСТа: в
алфавитном порядке:
-
фамилии авторов,
-
наименование источника,
-
место и год издания,
-
наименование издательства,
-
количество страниц.
Если
используются статьи из журналов, то указывается автор, наименование статьи,
наименование журнала, номер и год выпуска и номера страниц, на которых
напечатана статья. В тексте работы должна быть ссылка на тот или иной источник
(номер ссылки соответствует порядковому номеру источника в списке литературы).

Приложения
могут содержать иллюстрации, таблицы, фотографии, данные опроса, анкетирования
и другой материал, поддерживающий положения основной части. Для приложений
может быть отведено дополнительно не более 10 стандартных страниц.

Объем текста
исследовательской работы, включая формулы и список литературы, не должен быть
менее 10 машинописных страниц.

другое

group: Педагогика